Справа № 520/4833/19
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
11 червня 2019 р. № 520/4833/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі по тексту відповідач, УПФУ в Московському районі м. Харкова), в якому просить суд:

- визнати дії УПФУ в Московському районі м. Харкова виражені у відмові здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності за період з січня 2012 р. по 14.10.2016 р. згідно чорнобильського законодавства у розмірі нарахування фактичної заробітної плати на підставі довідки ФЕУ ГУ МНС України в Харківській області від 28.01.2011 р. № 157 (про заробітну плату за роботу у населених пунктах зони відчуження ЧАЕС з 14.05.1986 р. по 24. 05.1986 р. ) - неправомірними;

- зобов`язати УПФУ в Московському районі м. Харкова провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії, за період з січня 2012 р. по 14.10.2016 р. згідно чорнобильського законодавства у розмірі нарахування фактичної заробітної плати на підставі довідки ФЕУ ГУ МНС України в Харківській області від 28.01.2011 р. №157 (про заробітну плату за роботу у населених пунктах зони відчуження ЧАЕС з 14.05.1986 р. по 24.05.1986 р.);

- зобов`язати УПФУ в Московському районі м. Харкова провести виплату нарахованої пенсії, за період з січня 2012 р. по 14.10.2016 р. із врахуванням вже виплаченої частини пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.10.2018 р. рішенням Харківського окружного адміністративного суду м. Харкова від 25.10.2018 р. по справі № 2040/6151/18 було визнано протиправними дії УПФУ в Московському районі м. Харкова виражені у відмові здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії по інвалідності за період з січня 2012 р. по 14.10.2016 р. згідно Чорнобильського законодавства у розмірі нарахування фактичної заробітної плати на підставі довідки ФЕУ ГУ МНС України в Харківській області від 28.01.2011 р. № 157 (про заробітну плату за роботу у населених пунктах зони відчуження ЧАЕС з 14.05.1986 р. по 24.05.1986 р.) з підстав, які зазначені у листі Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 07.03.2018 р. № 138/Б-3. Вказане рішення набрало законної сили

28.03.2019 р. позивачем подано заяву до УПФУ в Московському районі з проханням здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності за період з січня 2012 р. по 14.10.2016 р. на підставі документів які знаходяться у моїй пенсійній справі та враховуючи рішення суду.

11.04.2019 р. листом № 334/Б-3 відповідач надіслав копію протоколу від 05.04.2019р. у якому відмовив позивачу, посилаючись на рішення Харківського апеляційного адміністративного суду м. Харкова від 11.04.2019р.

Позивач зазначає, що відповідач здійснює нарахування та виплату пенсії на підставі документів які знаходяться у пенсійній справі, але відмовляється зробити перерахунок по тим самим документам за період з січня 2012 р. по 14.10.2016 р. У зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року у справі відкрито спрощене провадження.

Копія вказаної ухвали була надіслана сторонам та отримана уповноваженими особами.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, у якому він проти задоволення позовних вимог заперечував, з тих підстав, що заявою від 23.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до Управління з проханням провести перерахунок та виплату пенсію у розмірі нарахування фактичної заробітної плати на підставі довідки ФЕУ ГУ МНС України в Харківській області від 28.01.2011 № 157.

Рішенням у формі протоколу про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій від 05.04.2019 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії на підставі заяви від 28.03.2019.

На виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 у справі № 643/4982/17 Управлінням здійснено перерахунок пенсії на підставі заяви ОСОБА_1 від 22.02.2017 з 14.10.2016. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.04.2017 у справі № 643/4982/17 позовні вимоги ОСОБА_1 в частині проведення перерахунку пенсії згідно довідки фінансово економічного управління Головного управління МНС України Харківської області від 28.01.2011 № 157 за період з 01.01.2012 по 13.10.2016 залишені без розгляду.

Позивач до матеріалів справи надав відповідь на відзив у якій повністю підтримав свою правову позицію.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, а тому суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 КАСУ справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачами обставини, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Московському районі м. Харкова із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з січня 2012 року по 14.10.2016 року згідно чорнобильського законодавства у розмірі нарахування фактичної заробітної плати на підставі довідки ФЕУ ГУМНС в Харківській області №157 від 28.01.2011 року (про заробітну плату за роботу у населених пунктах зони відчуження ЧАЕС з 14.05.1986 року по 24.06.1986 року).

Листом від 11.04.2019 року № 334/Б-3 УПФУ в Московському районі м. Харкова, на звернення ОСОБА_1 від 28.03.2019 року, надіслало копію протоколу УПФУ в Московському районі м. Харкова про розгляду спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсії від 05.04.2019 року про відмову у проведенні перерахунку пенсії (а.с.26).

Таким чином, предметом розгляду в межах заявлених позовних вимог є дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за період з січня 2012 року по 14.10.2016 року з підстав, які зазначені в Рішенні у формі протоколу №156141/121 від 05.04.2019 УПФУ в Московському районі м. Харкова.

Оцінюючи вказані обставини на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 року по справі № 643/4982/17 та рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року по справі №2040/6151/18 встановлено преюдиційні обставини, які не підлягають доказуванню.

Так, вказаними рішеннями суду встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1- ї категорії та інвалідом 2 групи.

Інвалідність виникла внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням військового обов`язку по ліквідації аварії на ЧАЕС в період з 14.05.1986 року по 24.05.1986 року.

28.01.2011 року ОСОБА_1 отримав довідку №157 Фінансово-економічного управління Головного управління МНС України в Харківській області про заробітну плату за роботу у населених пунктах зони відчуження ЧАЕС з 14.05.1986 року по 24.06.1986 року.

В подальшому 12.01.2012 року та 22.02.2017 року ОСОБА_1 звертався до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова із заявами про перерахунок пенсії із урахування заробітної плати відповідно до вказаної довідки за роботу в зоні відчуження із застосуванням 100% тарифної ставки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова відмовлено у перерахуванні пенсії ОСОБА_1 з посиланням на те, що суми заробітної плати за період роботи у зоні відчуження нараховані всупереч нормативним документам про оплату праці.

Так, порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Пунктом 7 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, І - 3). При цьому у всіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української PCP ухвалили рішення із грифом таємно щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа таємно та для службового користування стало відомо, що при нарахуванні даної заробітної плати не були враховані вимоги нормативних матеріалів: розпорядження РМ СРСР № 964 від 17.05.1986; постанова РМ СРСР № 524-156 від 7.05.1986; розпорядження РМ СРСР № 1031 від 23.05.1986; постанова РМ СРСР № 655-195 від 5.06.1986; постанова РМ УРСР № 207-7 від 10.06.1986; рішення № 351 від 02.02.1987 та ін.

У вищеназваних нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється як на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З моменту аварії оплату праці регулювала постанова № 524-156, тобто з ними розраховувалися за підвищеними до 100% тарифними ставками (посадовими окладами), незалежно від населеного пункту, де вони перебували.

Статтею 40 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що військовозобов`язаним, вільно найомним, призваним та направленим для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також тим, які несуть службу на території" радіаційного забруднення, оплата праці провадиться згідно із статтею 39 цього Закону за всі календарні дні роботи на підставі довідки, яка надається військовою частиною.

Згідно з нормативними актами, які діяли в той період, матеріальне забезпечення військовослужбовців, які були направлені для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС проводилось наступним чином.

Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС ви 07.05.1986р. №524-156 (Постанови Ради Міністрів УРСР від 08.05.1986р. №168- 5) передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) робітникам підприємств та організацій, що приймали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у 30-ти кілометровій зоні до 100%.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986р. №1031 Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС встановлено, що на військовослужбовців, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, розповсюджується порядок і розміри підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986р. №964.

При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувати виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладів по військовому або спеціальному званню.

Листом Міністерства праці України від 29.10.1992 року № 09-3751 було наголошено, якщо працівник не отримав нараховану йому у 1986-1990 роках заробітну плату за період роботи в зоні ЧАЕС, це не позбавляє його права на призначення пенсії із зазначеного заробітку.

Окрім того, Міністерство праці і соціальної політики України в листі №03-3/1652-018-2 від 13.04.2001 р. Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 роках осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забруднення навколишнього середовища теж наголошується, що якщо учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС донараховано заробіток за роботу в зоні відчуження в кратних розмірах, але виплата донарахованої суми не проведена і не нараховані додаткові страхові внески то це не позбавляє права інваліда на призначення премії із заробітку в зоні відчуження.

Відповідно до ст. 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11 2011р. № 1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який діє з 01.01.2012 року. Зазначеним Порядком передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Обчислення пенсій відповідно до Закону здійснюється на підставі довідок про заробітну плату, які відповідно до статті 15 вказаного Закону видаються установами та організаціями на підставі первинних документів (особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату). Підставою для проведення розрахунку заробітної плати за роботу в зоні відчуження являються первинні документи про нараховану заробітну плату та фактичну тривалість роботи безпосередньо в зоні відчуження.

Таким чином, судами в рамках справи № 643/4982/17 та справи № 2040/6151/18 надано оцінку правовим підставам звернення ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі із заявами від 12.01.2012 року та 22.02.2017 року з метою перерахунку пенсії на підставі довідки від 28.01.2011 року № 157, виданої фінансово - економічним управлінням ГУ МНС України в Харківській області, та зазначено, що ОСОБА_1 безпосередньо виконував службові завдання з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження з 14.05.1986 року по 24.05.1986 року та має право на перерахунок пенсії за вказаними зверненнями.

При цьому, як вбачається з протоколу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення перерахунку та виплати пенсій №156141/121 від 05.04.2019, підставою для відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за його заявою від 28.03.2019 року, слугувало те, що на виконання Постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 року по справі № 643/4982/17 Управлінням здійснено перерахунок пенсії на підставі заяви ОСОБА_1 від 22.02.2017 року з 14.10.2016 року. У перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2012 року по 13.10.2016 року судом відмовлено (залишено без змін постанову Московського районного суду м. Харкова від 16.08.2017 року по справі № 643/4982/17, якою залишено позовні вимоги ОСОБА_1 без розгляду в частині проведення перерахунку пенсії згідно довідки Фінансово - економічного управління Головного управління МНС України Харківської області № 157 від 28.01.2011 року про заробітну плату за роботу в населених пунктах зони відчуження ЧАЕС з 01.01.2012 року по 13.10.2016 року).

Втім, суд приходить до висновку, що відповідач Управління Пенсійного фонду України в Московському районі вчинив протиправні дії щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з підстав, які зазначені в протоколі про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення перерахунку від 05.04.2019 року № 156141/121, будучи при цьому обізнаним про зміст Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року по справі № 2040/6154/18, яка є обов`язковою до виконання для всіх суб`єктів владних повноважень.

Окрім того, стосовно посилання відповідача у своєму відзиві на позов, як на підставу відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії та виплаті пенсії за період з січня 2012 року по 14.10.2016 року, на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16.08.2017 року по справі № 643/4982/17, то суд повторно зазначає наступне.

Як вбачається з описової частини вказаного рішення суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо перерахунку пенсії та виплаті пенсії за період з січня 2012 року по 14.10.2016 року залишені без задоволення, з огляду на ст. 99 КАС України.

Однак, при цьому, суд зазначає, що саме лише посилання в мотивувальній частині ухвали Московського районного суду м. Харкова від 16.08.2017 року по справі № 643/4982/17 на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією.

Крім того Велика Палата Верховного суду у постанові від 06 лютого 2019 року по справі №522/2738/17 висловила позицію стосовно незастосування приписів норми частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України до позовних вимог при визначенні строку здійснення перерахунку розміру пенсії.

Крім того, суд зазначає, що згідно із частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частинами першою та другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд зазначає, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції).

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

Крім того суд зазначає, що 24 квітня 2018 року в справі № 646/6250/17 (адміністративне провадження №К/9901/2128/18) Верховний Суд розглянув питання визначення строку подання адміністративного позову з вимогами про виплату сум пенсії.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду врахував, що нараховані суми пенсії, на виплату якої пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження шестимісячним строком (в межах загального строку позовної давності) з нарахуванням компенсації втрати частини доходів (ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положень КАС України в системному зв`язку з положенням частини другої статті 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Окремо Верховний Суд зазначив, що неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного права на соціальний захист підтверджується, також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав би судовому захисту протягом 3 років, а такий же обов`язок держави перед громадянином - 6 місяців.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно положень статті 1 Конвенції, статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є незаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Крім того, 6 лютого 2019 року у справа № 522/2738/17 (провадження № 11-806апп18) Велика Палата Верховного Суду висловила свою позицію щодо незастосування приписів норми частини 1 ст. 99 КАСУ до позовних вимог при визначенні строку здійснення перерахунку розміру пенсії.

Щодо заявленої позовної вимоги позивача про визнання дій УПФУ в Московському районі м. Харкова виражені у відмові здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності за період з січня 2012 р. по 14.10.2016 р. згідно чорнобильського законодавства у розмірі нарахування фактичної заробітної плати на підставі довідки ФЕУ ГУ МНС України в Харківській області від 28.01.2011 р. № 157 (про заробітну плату за роботу у населених пунктах зони відчуження ЧАЕС з 14.05.1986 р. по 24. 05.1986 р. ) неправомірними суд зазначає наступне.

Водночас, беручи до уваги те, що відмова у перерахунку пенсії позивачу викладена рішенням у формі протоколу №156141/121 від 05.04.2019 року, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне відновити порушене відповідачем право позивача на пенсійне забезпечення шляхом скасування вказаного рішення у формі протоколу №156141/121 від 05.04.2019 року.

У постанові Верховного Суду від 03.05.2018 по справі № 805/402/18 суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду України щодо припинення виплати призначеної за віком пенсії охоплюється визнанням протиправності та скасуванням відповідного розпорядження.

Отже суд зазначає, що скасування Рішення у формі протоколу управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення перерахунку та виплати пенсії №156141/121 від 05.04.2019 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за період з 01.01.2012 року по 12.10.2016 року, охоплює позовну вимогу щодо визнання дій УПФУ в Московському районі м. Харкова виражені у відмові здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності за період з січня 2012 р. по 14.10.2016 р. згідно чорнобильського законодавства у розмірі нарахування фактичної заробітної плати на підставі довідки ФЕУ ГУ МНС України в Харківській області від 28.01.2011 р. № 157 (про заробітну плату за роботу у населених пунктах зони відчуження ЧАЕС з 14.05.1986 р. по 24. 05.1986 р. ) - неправомірними, оскільки саме рішення, а не дії створює відповідні правові наслідки.

Суд також акцентує увагу на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова ВС України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Щодо вимог позивача про зобов`язання УПФУ в Московському районі м. Харкова провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії, за період з січня 2012 р. по 14.10.2016 р. згідно чорнобильського законодавства у розмірі нарахування фактичної заробітної плати на підставі довідки ФЕУ ГУ МНС України в Харківській області від 28.01.2011 р. №157 (про заробітну плату за роботу у населених пунктах зони відчуження ЧАЕС з 14.05.1986 р. по 24.05.1986 р.) та зобов`язання УПФУ в Московському районі м. Харкова провести виплату нарахованої пенсії, за період з січня 2012 р. по 14.10.2016 р. із врахуванням вже виплаченої частини пенсії, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного суду від 06.03.2019 року по справі № 1640/2594/18 судом зазначено, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З документів, наявних у матеріалах справи судом встановлено, що у суб`єкта владних повноважень є можливість прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду, викладеній у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року № 2040/6151/18.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії діяв не на підставі, та не у спосіб передбачений чинним законодавством України, а відтак належним та найбільш ефективним способом відновлення порушених прав позивача є саме зобов`язання УПФУ в Московському районі м. Харкова провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії, за період з січня 2012 р. по 14.10.2016 р. згідно чорнобильського законодавства у розмірі нарахування фактичної заробітної плати на підставі довідки ФЕУ ГУ МНС України в Харківській області від 28.01.2011 р. №157 (про заробітну плату за роботу у населених пунктах зони відчуження ЧАЕС з 14.05.1986 р. по 24.05.1986 р.) та зобов`язання УПФУ в Московському районі м. Харкова провести виплату нарахованої пенсії, за період з січня 2012 р. по 14.10.2016 р. із врахуванням вже виплаченої частини пенсії.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень ст. 139 КАС України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати рішення, викладене у протоколі управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (адреса: вул. Валентинівська, 22-Б, м. Харків, 61170, ) про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення перерахунку та виплати пенсії № 156141/121 від 05.04.2019 року, яким відмовлено ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у проведенні перерахунку пенсії за період з 01.01.2012 року по 12.10.2016 року.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (адреса: вул. Валентинівська, 22-Б, м. Харків, 61170, ) провести перерахунок ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) пенсії, за період з січня 2012 р. по 14.10.2016 р., згідно чорнобильського законодавства у розмірі нарахування фактичної заробітної плати на підставі довідки ФЕУ ГУ МНС України в Харківській області від 28.01.2011 р. №157 (про заробітну плату за роботу у населених пунктах зони відчуження ЧАЕС з 14.05.1986 р. по 24.05.1986 р.).

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (адреса: вул. Валентинівська, 22-Б, м. Харків, 61170, ) провести виплату нарахованої пенсії ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), за період з січня 2012 р. по 14.10.2016 р. із врахуванням вже виплаченої частини пенсії.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 11 червня 2019 року.

Суддя Бадюков Ю.В.