Справа № 120/1297/19-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 червня 2019 р. Справа № 120/1297/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_10 до Державної міграційної служби України у Вінницькій області, Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_10 (далі - позивачі) звернулись в суд з позовом до Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - відповідач І), Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - відповідач ІІ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що неповнолітні діти та їх законні представники-батьки звернулись особисто та безпосередньо до Жмеринського районного відділу Управління ДМС України у Вінницькій області щодо питання оформлення своїм неповнолітнім дітям паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки, на що отримано майже ідентичні відповіді з повідомленням щодо відсутності правових підстав для видачі дітям паспорту у формі паспортної книжечки, та про те, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, інші варіанти паспорта громадянина України (документа) законодавцем не встановлено та не передбачено.

На думку законних представників, така відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки порушує права неповнолітньої дитини, оскільки Положення про паспорт громадянина України передбачає два рівнозначних альтернативних варіанта оформлення документа, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, а саме: паспорт у вигляді паспортної книжечки або паспортна картка. Відтак вважають, що відмови відповідача у оформленні паспорту їх дітям у формі паспортної книжечки, яку вони мають бажання отримати у зв`язку із релігійними переконаннями, є протиправними, а тому звернулись з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 19.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

02.05.2019 представником відповідачів подано відзив, змісту якого вказала, що Управління ДМС України у Вінницькій області в особі Жмеринського районного відділу Управління ДМС України у Вінницькій області заперечує проти позовних вимог, вважає їх безпідставними та необґрунтованими такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки у позивачів відсутнє порушене право чи законний інтерес на момент звернення до суду. Позивачам відповідно до Закону України «Про звернення громадян» була надана у відповідні строки відповідь на звернення та роз`яснено правила і процедуру оформлення паспорта громадянина України.

Правовідносини щодо порядку видачі паспорта громадянина України регулюється - Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-УІ (далі - Закон України № 5492- VI);- Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 року за № 78 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації» із змінами та доповненнями від 03.10.2018 року за № 795.

Права позивачів не порушено рішеннями, діями або бездіяльністю, заяви розглянуто відповідачем у строки та порядку, передбачені законодавством про звернення громадян, про результат розгляду поінформовано позивачів у визначені законодавством порядок та строки, надавши відповідне роз`яснення щодо порядку оформлення громадянства України. Управлінням ДМС України у Вінницькій області в особі Жмеринського районного відділу не створено перешкоди позивачам у реалізації права на отримання паспорта.

Вказали, що Законом України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Установлено певну форму (надання документів для отримання паспорта громадянина України, з урахуванням викладеного, спірний лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень, відповідно до положень КАС України, а тому не може бути, визнано протиправним рішенням, щодо відмови у видачі паспорта кожному позивачу.

Крім того, Законом України «Про адміністративні послуги» не передбачено надання послуги / а саме паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки у відповідності до вимог Положення про паспорт громадянина України, затвердженої Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року за № 2503-7, оскільки нормативно-правовий акт прийнято на виконання вимог ст.5 Закону України від 08.10.1991 року за № 1636-ХІІ Про громадянство України» (втратив чинність згідно із Законом України від 18.01.2001 року за № 2235-ІІІ «Про громадянство України»). Концепція розвитку системи надання адміністративних послуг органами виконавчої влади затверджена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15.02.2006 року за № 90, положення якої визначають адміністративну послугу, як результат здійснення владних повноважень уповноваженим суб`єктом, що відповідно до закону забезпечує юридичне оформлення умов реалізації фізичними особами юридичними особами прав, свобод і законних інтересів за їх заявою про надання послуги, які гр. ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 , не подавалися, останніми направлено лише заяву у відповідності до Закону України « Про звернення громадян».

Разом з тим, судове рішення у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) не може бути підставою для обміну/видачі паспорту громадянина України зразка, і затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, оскільки є індивідуальними актом, та стосується прав та інтересів визначеної в рішенні особи, а саме позивача у зразковій справі.

Відтак, під час виконання своїх повноважень відповідач діяв на підставі та в межах законодавства.

Чинне законодавство не передбачає обов`язок територіального органу ДМС України або його територіального підрозділу здійснювати провадження, щодо видачі документів на підставі рішення суду або в інший спосіб, ніж за результатами розгляду заяви особи.

Враховуючи наведені мотиви представник просила відмовити у задоволені позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

13.10.2018 ОСОБА_13 та ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 звернулись до Жмеринського районного відділу Державної міграційної служби у Вінницькій області з заявою про відмову від отримання та користування будь-якими біометричними документами, що містять інформацію для зчитування якої необхідні додаткові пристрої. Просила вести облік щодо неї за раніше встановленими формами без внесення інформації до Державного реєстру, будь-яких баз даних і реєстрів, без їх обробки іпередачі. В якості додатків зазначила дві фотокартки для оформлення бланку паспорту, копію свідоцтва про народження.

16.02.2019 та 19.02.2019 ОСОБА_14 як законний представник неповнолітного ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як законний представник неповнолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_9 як законний представник неповнолітньої ОСОБА_10 , ОСОБА_1 як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 звернулись до Жмеринського районного відділу ДМС України у Вінницькій області з заявою, у якій просили видати бланк паспорта громадянина України виключно у вигляді паспортної книжечки, форма якої не заборонена діючим законодавством України, а не у формі пластикової картки ID-1, форма якої не є паспортом та не є його єдиним зразком.

За наслідком розгляду вказаних заяв, Жмеринський районний відділ Управління ДМС у Вінницькій області надав відповіді №0518-174/0518.1-18 від 18.10.2018, №0518-289/0518.1-19 від 13.03.2019, №0518-290/0518.1-19 від 13.03.2019, якими повідомив, що у відповідності до змін та доповнень Постанови № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Інші варіанти паспорта громадянина України (документа) законодавцем не встановлено та не передбачено. Крім того, у листах від 13.03.2019 вказали, що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови ВРУ від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Не погоджуючись з такою позицією суб`єкта владних повноважень та вважаючи, що позивачі мають право на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки, законніпредставники в інтересах своїх дітей звернулись з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За приписами ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами:

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя "охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру" (див. п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "C. проти Бельгії" від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції "захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення ЄСПЛ у справі "Pretty проти Сполученого Королівства" (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65. рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Волков проти України" (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення ст. 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося "згідно із законом", не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з п. 2 та було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі "Ельсхольц проти Німеччини" (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Суд звертає увагу, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (Закон № 5492-VI) одним з документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення є паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 цього Закону № 5492-VI передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Так, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Частиною 3 ст. 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт № 2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова № 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом п. 2 цієї Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено з 01.01.2016 - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог п. 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII;

З 01.11.2016 - запроваджено оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Відповідно до п. 3 Постанови № 302 встановлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01.01.2016 припиняється.

Пунктом 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься інформація, а саме: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи .

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 2297-VI мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст. 2 Закону № 2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5, 6 ст. 6 вказаного Закону).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Однак, суд звертає увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює не якість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Відтак, суд зазначає, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У ст. 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06.07.2010 № 2438-VI, зазначено: "Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції.

За сталою практикою ЄСПЛ першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну "закон" є автономним, та до якості "закону" ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном "закон" … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності".

Враховуючи зазначене вище суд дійшов висновку, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XIIне тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

Так, враховуючи зазначене, суд встановив, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження "нагальній суспільній потребі", тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі "Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine" від 14 червня 2007 року). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі "Groppera Radio AG and Others v. Switzerland" від 28 березня 1990 року).

Отже, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним дій Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо неоформлення паспорту громадянина України неповнолітнім ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 у формі паспортної книжечки, що передбачено Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, для належного захисту порушених прав громадянина України необхідно зобов`язати відповідача оформити та видати ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ.

При цьому, суд з врахуванням конституційного принципу розподілу влад, не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання організувати роботу з оформлення та видачі паспорта громадянина України, у формі паспортної книжечки, з проставленою відміткою місця проживання - без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних та зобов`язання вести паспортний облік відносно неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 : за прізвищем, іменем, по-батькові, роком народження та за місцем реєстрації, без використання будь-якого цифрового ідентифікатора (у т.ч. за серією номером паспорту), без внесення інформації про неї до Єдиного Демографічного реєстру чи будь-якої баз даних і реєстрів та без автоматизованої обробки та передачі персональних даних.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків. Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення. Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Крім того, суд зазначає, що при видачі паспорта у формі, визначеній Положенням про паспорт № 2503-ХІІ, не передбачено внесення даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.

Висновки суду, зроблені у цій справі, відповідають правовій позиції, що викладена в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № Пз/9901/2/18 (806/3265/17).

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У прохальній частині позову позивач встановити строк для подання суб`єктами владних повноважень - відповідачами звіту про виконання рішення суду на вчинення певних дій з оформлення та видачі бланку паспорту позивачам у формі паспортних книжечок, без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних.

Розглянувши це клопотання, та керуючись приписами ст. 382 КАС України, суд зазначає, що установлення судового контролю шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має бути використано судом добросовісно.

Відповідно до приписів ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Також виконання судового рішення здійснюється у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», контроль за виконанням якого передбачено у порядку ст. 287 КАС України.

Тому, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для задоволення цього клопотання на час розгляду та вирішення справи.

Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" з відповідача судові витрати у відповідності до ст. 139 КАС України не стягуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Жмеринського районного відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в оформленні та видачі паспорту громадянина України неповнолітнім ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Зобов`язати Жмеринський районний відділ управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області оформити та видати ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 ) в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 );

ОСОБА_14 ( АДРЕСА_2 , ідент.номер НОМЕР_2 ) в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 );

ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_3 ) в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 );

ОСОБА_7 ( АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_4 ) в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 ( АДРЕСА_4 )

ОСОБА_9 ( АДРЕСА_5, паспорт НОМЕР_5 ) в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 ( АДРЕСА_5 )

Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м.Вінниця, )

Жмеринський районний відділ управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Соборна, 58, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100 )

Повний текст рішення суду складено 10.06.2019

Суддя Томчук Андрій Валерійович