Справа № 400/3085/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/3085/18
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Управління соціальних виплат та компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (далі Управління) щодо відмови встановити статус і видати належне посвідчення «члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни» ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача встановити ОСОБА_1 статус «члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни», з наданням належного посвідчення.

В обґрунтування позову зазначалось, що відповідач невірно витлумачив абзац перший пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон), що призвело до незаконної відмови у задоволенні заяви позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року позовні вимоги було залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої інстанції було встановлено, що 09 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Управління з клопотанням визначити йому статус члена сім`ї померлого інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Листом від 16 листопада 2018 року Управління повідомило позивача про відсутність законних підстав для задоволення його клопотання. Як вказав відповідач, на його запит була отримана відповідь міжрайонної МСЕК № 2, в якій зазначено про відсутність причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_2 із захистом Батьківщини.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти) або померла внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів, - документи, які б підтверджували, що причиною смерті ОСОБА_2 були вказані обставини, відсутні.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України та Закону.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Преамбулою Закону передбачено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Положеннями статті 4 Закону визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до пункту 1 та 2 статті 10 Закону чинність цього Закону поширюється на:

1) сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, діти, які не мають (і не мали) своїх сімей.

З аналізу наведеного можна дійти висновку, що для отримання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, ключове та визначальне значення має наявність причино-наслідкового зв`язку між загибеллю/смертю такого ветерана війни та пораненням, контузією, каліцтвом, захворюванням одержаними під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби, навіть незважаючи на тривалий часовий проміжок між отриманням поранення, контузії, тощо та смерті ветерана війни.

Так, з матеріалів справи вбачається, що другу групу інвалідності ОСОБА_2 (батько позивача) було встановлено у 2003 році, при цьому у довідці МСЕК серії МСЕ-03 № 005333 від 10 жовтня 2003 року зазначено, що причиною інвалідності є загальне захворювання.

Також, на запит відповідача була отримана відповідь міжрайонної МСЕК № 2, в якій зазначено про відсутність причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_2 із захистом Батьківщини.

Отже, враховуючи відсутність доведеного факту наявності причино-наслідкового зв`язку між загибеллю/смертю батька позивача та пораненням, контузією, каліцтвом, захворюванням одержаними під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для надання позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та надання відповідного посвідчення - відсутні, а відповідні позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року справа № 569/20028/14-а, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки по вказаній справі чоловік позивачки (якій в позові було відмовлено) в силу вимог статті 7 Закону, не належав до категорії ветеранів війни (учасника бойових дій, інваліда війни, учасника війни), тому і не мав підстав для поширення чинності цього Закону на членів його сім`ї в розумінні статті 10 Закону.

Крім того, по вказаній справі вбачається, що чоловік позивачки загинув саме при виконанні службових обов`язків, тобто, є прямий зв`язок між загибеллю та виконанням службових обов`язків.

Також, колегія суддів погоджується з посиланнями апелянта, що поширення чинності Закону на членів сім`ї загиблої особи є похідним від приналежності такої особи до ветеранів війни, водночас зазначає, що наявність у батька позивача статусу ветеранів війни не тягне за собою безумовного надання позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Також, доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Потапчук В.О. Семенюк Г.В.