Справа № 420/1106/19
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1106/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення , зобов`язання призначити та виплатити грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності,-

І. Суть спору:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

1. Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14 грудня 2018 року №125, про відмову старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (довідка МСЕК серія 10 ААА №957585 від 16.01.2013), передбаченої статтями 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

2. Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, передбаченої статтями 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого на 1 січня року, у якому здійснюватиметься виплата.

ІІ. Аргументи сторін
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Позивач, проходив військову службу в Збройних Силах з 27.10.1981 р. по 16.11.1983 та з 30.05.1984 р. по 06.05.1991 р.

В період з 23.08.1986 р. по 09.06.1988 р. позивач проходив військову службу в Республіці Афганістан та приймав участь в бойових діях в складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 та довідкою Балтського РВК від 26.05.2011 №4/42.

Рішенням Військово- лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 04.01.2013 №5 встановлено, що отримані позивачем поранення: «Так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії». Вказане підтверджується витягом із протоколу засідання ВЛК Південного регіону від 04.01.2013 р. №5 та Актом судово-медичного дослідження (обстеження) №2946.

16.01.2013 Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 позивачу встановлено ІІ (другу) групу інвалідності з 16.01.2013 р., яка настала внаслідок поранення та захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується Довідкою серії 10 ААА №957585.

Позивач зазначив, що при цьому одноразову грошову допомогу чи інших компенсаційних виплат (державного особистого страхування) відповідно до законодавства у зв`язку з встановленням його ІІ групи інвалідності він не отримав.

Як інвалід ІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення та захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії , позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до ст..ст. 16, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Реалізуючи зазначене право в грудні 2014 р. позивач подав до Міністерства оборони України через ІНФОРМАЦІЯ_1 , про виплату йому одноразової грошової допомоги згідно з ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців їх сімей», як інваліду ІІ групи.

Одеський обласний військовий комісаріат направив до Міністерства оборони України документи щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок поранення та захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/6/4179 від 06.12.2017 р. позивача повідомлено про те, що після розгляду його документів щодо виплати допомоги, підстав для подання пропозицій Міністру оборони України щодо призначення одноразової допомоги немає.

Таке рішення було мотивоване тим, що зміни до ст.16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», набрала чинності 01.01.2014, отже дія цих актів поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених, які отримали первинно інвалідність та звільнені після цієї дати. Тому права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не має.

В подальшому, з метою захисту свого порушеного права позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року у справі № 815/15/18, мій адміністративний позов задоволено, та:

- зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати мені одноразової грошової допомоги, відповідно до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Позивач зазначив, що рішенням засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (Далі - комісія МО України) оформленого протоколом від №125, мені відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Своє рішення комісія МО України мотивувала тим, що мною нібито не подано документ, що свідчить про причини та обставини травми, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Позивач вважає, що відповідач порушив його право на соціальний захист та отримання належної грошової допомоги у зв`язку із встановлення йому інвалідності ІІ групи з 16.01.2013 р., інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Позивач в судове засідання не з`явився про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

28.02.2019 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами загального позовного провадження.

27.03.2019 р. ухвалою занесеною до протоколу судового засідання продовжено підготовче провадження до 90 днів.

06.05.2019 р. ухвалою занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження то продовжено розгляд справи по суті в порядку письмового провадження.

Представник відповідача не заперечував проти задоволення клопотання позивача та продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача надав письмовий відзив на адміністративний позов в якому просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві.

В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що під час вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 слід застосовувати порядок, що діяв на день виникнення права за станом на дату, що зазначена у довідці медико-соціальної експертизи. Отже, відносно позивача 16.01.2013 р. є днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, виключно у випадку прийняття рішення щодо призначення такої допомоги та за наявністю підстав для її прийняття.

За станом на 16.03.2013 р. діяв Порядок та умови призначення виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою КМУ від 28.05.2008 р. №499. Отже вказаний порядок повинен бути застосований під час вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги за заявою ОСОБА_1 .

Представник відповідача також у відзиві зазначив, що в супереч Порядку, затвердженого постановою КМУ від 28.05.2008 №499 позивач не надав документи, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Не містить зазначені відомості також надана позивачем копія витягу з протоколу засідання ВЛК та копія акту судово-медичного дослідження.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що згідно з рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 14.12.2018 р. №125, йому відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з мотивів того, що позивач не подав документ, що свідчить про причини та обставини травми, який передбачено п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Інших підстав відмови у виплаті, у тому числі у зв`язку із зверненням позивача на підставі не того нормативно-правового акту комісією не зазначено. Крім того рішення оформлене протоколом від 14.12.2018 р. №125, комісія під час розгляду заяви позивача , керувалася саме п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, а не постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. №499.

Згідно з ч. 9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази, якими вони обґрунтовуються, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

ІІІ. Обставини, встановлені судом
Так, суд встановив, що позивач, проходив військову службу в Збройних Силах з 27.10.1981 р. по 16.11.1983 та з 30.05.1984 р. по 06.05.1991 р.

В період з 23.08.1986 р. по 09.06.1988 р. позивач проходив військову службу в Республіці Афганістан та приймав участь в бойових діях в складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 та довідкою Балтського РВК від 26.05.2011 №4/42 (а.с.18-22).

Рішенням Військово- лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 04.01.2013 №5 встановлено, що отримані позивачем поранення: «Так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії». Вказане підтверджується витягом із протоколу засідання ВЛК Південного регіону від 04.01.2013 р. №5 та Актом судово-медичного дослідження (обстеження) №2946 (а.с.22-26).

16.01.2013 Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 позивачу встановлено ІІ (другу) групу інвалідності з 16.01.2013 р., яка настала внаслідок поранення та захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується Довідкою серії 10 ААА №957585 (а.с.21).

Позивач зазначив, що при цьому одноразову грошову допомогу чи інших компенсаційних виплат (державного особистого страхування) відповідно до законодавства у зв`язку з встановленням його ІІ групи інвалідності він не отримав.

Як інвалід ІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення та захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії , позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до ст..ст. 16, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Реалізуючи зазначене право в грудні 2014 р. позивач подав до Міністерства оборони України через Одеський обласний військовий комісаріат, про виплату йому одноразової грошової допомоги згідно з ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців їх сімей», як інваліду ІІ групи.

Одеський обласний військовий комісаріат направив до Міністерства оборони України документи щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок поранення та захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/6/4179 від 06.12.2017 р. позивача повідомлено про те, що після розгляду його документів щодо виплати допомоги, підстав для подання пропозицій Міністру оборони України щодо призначення одноразової допомоги немає (а.с.27).

Таке рішення було мотивоване тим, що зміни до ст.16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», набрала чинності 01.01.2014, отже дія цих актів поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених, які отримали первинно інвалідність та звільнені після цієї дати. Тому права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не має.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року у справі № 815/15/18, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати мені одноразової грошової допомоги, відповідно до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

14.12.2018 рішенням засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум оформленого протоколом від №125, відмовлено позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги (а.с.38).

Зазначене рішення обґрунтовано тим, що позивач не подав документ, що свідчить про причини та обставини травми, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Також у рішенні №125 зазначено, що висновок військово-лікарської комісії Південного регіону від 04.01.2013 р. №5, який подано разом з іншими документами, не є документом, що свідчить про обставини отримання поранення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

IV Джерела права та висновки суду.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (Далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (Далі - Закон № 2011-XII).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-ХІІ.

Згідно ст. 1 Закону № 2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. З Закону № 2011-ХІІ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Суд встановив, що на час звернення позивача щодо отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності II групи з 16.01.2013, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, нормативними актами, якими врегульовано моє право на отримання такої одноразової грошової допомоги є: Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 5040-VI від

04.07.2012 (набрав чинності з 01.01.2014) та Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 :

- встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;

б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Суд зазначає, що 16.01.2013 р. позивачу встановлена друга група інвалідності, про що свідчить виписка з Довідки серії 10 ААА №957585.

Також, суд зазначає, що на день звернення позивача до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статей 16, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

До такого висновку дійшов Одеський апеляційний адміністративний суд в постанові від 02 серпня 2018 року у справі № 815/15/18 за моїм позовом до Міністерства оборони України.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у

Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

В рішенні Військово-лікарської комісії Південного регіону про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 04.01.2013 № 5 зазначено, що позивача поранення: «Зміцнілі рубці потиличної області справа та лівого передпліччя, які являються наслідком заживлення поранень (1987), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії».

Виписка з акту огляду МСЕК від 16.01.2013 року №957585 свідчить про те, що позивачу встановлена II група інвалідності, внаслідок поранень пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до пункту 21.7 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402) постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).

При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (п.21.8 Положення № 402).

За такого правового врегулювання, при наданні висновку про причинний зв`язок позивача поранення, військово-лікарською комісією встановлювались обставини отримання поранення та зроблено висновок, що захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Крім того, у Акті судово-медичного дослідження (обстеження) №2946 зазначено, що ушкодження, які виявлені у позивача, могли бути нанесені в період бойових дій під час війни в республіці Афганістан.

Також, в виписці із акту огляду МСЕК серії 10 ААА №957585 від 16.12.2013 вказано, що позивачу встановлена II група інвалідності внаслідок поранення (контузії) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Вказані документи були надані позивачем разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

При цьому форма документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), законодавчо не визначена, а тому, за приписами наведених вище норм такими документами можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). Крім того, пункт 11 Порядку 975 не обмежує перелік документів, які можуть свідчити про причини та обставини поранення позивача, яке він отримав під час виконання бовових завдань в Республіці Афганістан, коли чинним було саме законодавство СРСР.

Зазначена правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.01.2015 у справі К/800/7338/13.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зокрема, суд зазначає, що у період виконання позивачем обов`язків військовій службі в Республіці Афганістан з 23.08.1986 по 09.06.1988 та отримання поранення нормативно-правовими актами, які регулювали порядок проходження військової служби були Закон СССР від 12.10.1967, Статути Збройних Сил СРСР (Внутрішньої служби, Дисциплінарний, Гарнізонної та Вартової служб) затверджені указом Президії Верховної Ради СРСР від 30.07.1975 та інші нормативно-правові акти.

Так Статут Внутрішньої служби СРСР встановлював загальні обов`язки військовослужбовців, зокрема свято та непохитно виконувати радянські закони та військову присягу, бути дисциплінованим, правдивим, хоробрим, виконувати накази командирів тощо.

Правовідносини між державою і військовослужбовцями у разі отримання ними поранень (контузія, травма, каліцтво) при захисті СРСР та виконанні інших обов`язків військової служби регулювалося Положенням про медичний огляд у Збройних силах СРСР, затвердженим Наказом МО СРСР від 03.09.1973 № 185 (було чинним до 01.01.1988).

Так, поранення отримані при захисті СРСР, виконанні інших обов`язків військової служби у військових частинах, штабах, установах, які входили до складу діючої армії у військовий час, в інтересах військової служби в мирний час вважалися отриманими при захисті СРСР( пункт б) ст. 70 Положення № 185).

Підпунктом 2 пункту б) ст. 70 Положення № 185 був передбачений перелік обставин отримання військовослужбовцями поранень (контузії) за наявності яких встановлювався відповідний причинний зв`язок щодо поранення.

При цьому, підпунктом 2 пункту б) ст. 70 Положення № 185 було встановлено, що поранення ТАК пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) отримане особою в мирний чи військовий час в період служби при виконанні обов`язків передбачених Статутами, наказами, директивами, настановами тощо, якщо при цьому постраждалим не були порушені вимоги статутів Збройних Сил СРСР, наказів, настанов, керівництв, інструкцій.

Підпунктом 3 пункту б) ст. 70 Положення № 185 було встановлено, що поранення (контузія, травма, каліцтво) необхідно рахувати як таке, що не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, якщо воно отримане особою внаслідок скоєння ним правопорушення.

Водночас довідка військової частини, матеріали розслідування, інші документи, які підтверджують причини та обставини поранення, направлялися військовими частинами для медичного освідування військовослужбовців до відповідних військово-лікарських комісій для встановлення причинного зв`язку поранення, контузії, травми, каліцтв у військовослужбовців при виконанні обов`язків військової служби, а не до Міністерства оборони чи особи для призначення одноразової допомоги.

Отже Положення 158 взагалі не передбачало видачу військовослужбовцю документа, в якому були б систематизовані усі дані у зв`язку із отриманням ним поранення (контузії), які вимагаються п. 11 Порядку № 975.

А тому такими документами можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час встановлення мені інвалідності 2 групи) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-ХІІ.

Як вже було зазначено вище, наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року затверджено Положення № 402.

Відповідно до п. 1.1. Положення № 402 Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з п. 2.3. Положення № 402 Центральна військово-лікарська комісія (ЦВЛК) є органом військового управління та керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

Відповідно до п. 2.3.4. ЦВЛК має право: витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме з матеріалів адміністративного розслідування, матеріалів дізнання або судового розгляду, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребовування оригіналів зазначених документів, вони повертаються за належністю після складання протоколу).

Згідно з п. 21.21. Положення № 402 за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн ( 63-94-п ), посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

Відповідно до пункту 21.5 Положення № 402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:

підпункт б) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі Фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби;

підпункт в) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Водночас частиною 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

До випадків протиправних діянь осіб (військовослужбовців) законодавством України віднесені, адміністративні, дисциплінарні, кримінальні діяння, а саме: кримінальні, адміністративні правопорушення або вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Статтею 16-4 Закону № 2011-ХІІ встановлений вичерпний перелік підстав, коли призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

6) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Отже, за змістом законодавства на час отримання позивачем поранення (контузії) та законодавства на час встановлення мені інвалідності II групи - з 16.01.2013, військовослужбовці не визнаються такими, що виконують обов`язки військової служби, під час: вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, перебування у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або під час навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, бо такі дії не відповідають обов`язкам військовослужбовця зазначеним у Військових статутах, наказах, директивах, порадниках, настановах.

Тому причинний зв`язок про те, що поранення (контузія) військовослужбовця пов`язане із виконанням обов`язків військової служби встановлюється лише у разі, якщо це поранення одержано ним не внаслідок правопорушення.

Таким чином, рішення Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 04.01.2013 № 5, яким встановлено, що отримані мною поранення (контузія) та захворювання ТАК пов`язані з виконанням обов`язків військової

служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від №2946, засвідчили відсутність в моїх діях протиправного діяння на момент отримання мною поранення (контузії) і є належними документами відповідно до п.11 Порядку №975, що свідчать про причини та обставини поранення позивача, контузії та захворювання.

При цьому, у вказаному протоколі комісії не зафіксовано, що поранення позивача пов`язане із вчиненням правопорушення чи є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Таким чином, суд робить висновок, що жоден пункт можливої відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, відповідачем, встановлений статтею 16-4 Закону, до позивача не застосовується.

Для виплати позивачу належної грошової допомоги як інваліду II групи з 16.01.2013, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач вчасно - в межах встановленого п. 8 ст.16-3 Закону трьох річного строку, подані до розпорядників бюджетних коштів усі визначені п. 11 Порядку № 975 чинні документи, які свідчать про те, що отримані позивачем поранення (контузія), захворювання, ТАК пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Приписами пункту 13 Порядку № 975 обумовлено, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, суд робить висновок, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до задоволення.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Враховуючи, що позивач на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений ний від сплати судового збору питання про його розподіл судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 77, 255, 293, 295, 371 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14 грудня 2018 року №125, про відмову старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (довідка МСЕК серія 10 ААА №957585 від 16.01.2013), передбаченої статтями 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

3. Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, передбаченої статтями 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого на 1 січня року, у якому здійснюватиметься виплата.

4. Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

5. Позивач- ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач - Міністерство оборони України, адреса пр-кт Повітрофлотський,6 м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ 03168.

Суддя О.Я. Бойко

.