Справа № 826/10061/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

04 червня 2019 року №826/10061/18
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом Військової частини НОМЕР_1
доДепартаменту державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13, код ЄДРПОУ 00015622), в якому просить:

- визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Алли Сергіївни щодо включення до постанови про закінчення виконавчого провадження пункту 2, винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 22.06.2018 та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 22.06.2018 протиправними та скасувати п. 2 постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2018, постанову про стягнення виконавчого збору від 22.06.2018 та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 22.06.2018 ВП №55158921;

- визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Алли Сергіївни щодо включення до постанови про закінчення виконавчого провадження пункту 2, винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 22.06.2018 та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 22.06.2018 протиправними та скасувати п. 2 постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2018, постанову про стягнення виконавчого збору від 22.06.2018 та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 22.06.2018 ВП №55084595.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідачем протиправно було винесено постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження у виконавчих провадженнях №55158921 та №55084595, оскільки рішення суду у справі №826/6668/16 було виконано позивачем ще до відкриття зазначених вище виконавчих проваджень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2018 року відкрито спрощене провадження у справі, без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що до моменту відкриття виконавчих проваджень №55084595 та №55158921 від боржника Військової частини НОМЕР_1 не надходило жодних підтверджень щодо добровільного виконання рішення суду, а згідно позовної заяви, позивач сам наполягає, що виконав рішення суду вже після того, як державним виконавцем розпочато роботу з примусового виконання виконавчих листів по справі №826/6668/16, а тому оскаржувані постанови відповідачем винесено правомірно.

Розглянувши подані сторонам документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченком Максимом Романовичем 14.11.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55084595 з примусового виконання виконавчого листа від 19.10.2017 №826/6668/16, виданого Київським апеляційним адміністративним судом про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити полковнику юстиції ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати розміру грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням за період з 01.02.2015 року по 08.09.2015 року з урахуванням надбавки за виконання спеціальних завдань у розмірі 70% посадового окладу та щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 45% розміру грошового забезпечення, який вона отримувала за останньою займаною нею штатною посадою співробітника відділу напрямків Резерву кадрового складу військової частини (за посадою помічника командира військової частини) з урахуванням індексації, відповідно до законодавства України.

Також, 15.11.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним Сергієм Володимировичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55158921 з примусового виконання виконавчого листа від 19.10.2017 №826/6668/16, виданого Київським апеляційним адміністративним судом про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату полковнику юстиції ОСОБА_1 в повному обсязі одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням надбавки за виконання спеціальних завдань у розмірі 70% посадового окладу полковника юстиції ОСОБА_1 , яка у грошовому еквіваленті складає 1435,00 грн. та з урахуванням фактично виплачених сум.

В подальшому, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Аллою Сергіївною в межах виконавчих проваджень №55084595 та №55158921 було винесено постанови від 13.06.2018 про закінчення виконавчих проваджень №55084595 та №55158921, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

Військова частина НОМЕР_1 , не погоджуючись з постановами державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору в межах виконавчих проваджень №55084595 та №55158921, а також з пунктами 2 постанов про закінчення виконавчих проваджень №55084595 та №55158921 (щодо направлення для виконання в Державну казначейську службу України постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору), звернулась до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідача, суд бере до уваги наступне.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами першої та другої статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
З аналізу вказаної норми Суд робить висновок, що частина перша та друга статті 27 Закону №1404-VIII встановлюють загальні правила стягнення виконавчого збору виконавцем.

Разом з тим, ця стаття передбачає винятковий перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується.

Згідно частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі №808/3791/16, примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При цьому, необхідно зазначити, що якщо раніше був передбачений строк для самостійного виконання рішення до 7 днів з моменту винесення постанови (Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV), то наразі Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII такого порядку не передбачає.
Наразі є лише вказівка, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) відповідно до статті 26 Закону №1404-VIII, разом з тим, рішення по справі №826/6668/16 на підставі якого Київським апеляційним адміністративним судом було видано відповідні виконавчі листи, є рішенням майнового характеру.

Таким чином, суд наголошує, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постанову про відкриття виконавчого провадження №55084595 було винесено державним виконавцем 14.11.2017, а постанову про відкриття виконавчого провадження №55158921 було винесено державним виконавцем 15.11.2017.

При цьому, доводи позивача стосовно того, що рішення суду по справі №826/6668/16 було виконано до винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень (№55084595 та №55158921), про що свідчить лист від 24.10.2017 3222/4/1547, сприймаються судом критично, адже вказаний лист не містить жодних тверджень про те, що рішення суду в адміністративній справі №826/6668/16 станом на 24.10.2017 було виконане.

Натомість, у зазначеному листі вказано лише прохання боржника повідомити про час та дату, коли стягувач зможе отримати в касі військової частини належні їй грошові кошти, або вказати інші банківські реквізити для зарахування коштів. Які документи було надано в якості додатків до листа суду не повідомлено, копії таких документів не надано, сам текст листа не містить однозначних тверджень про те, що рішення суду по справі №826/6668/16 виконано, а лише містить прохальну частину щодо повідомлення як, коли та на який рахунок стягувачу буде зручно отримати свої кошти.

Водночас, посилання позивач на лист від 24.11.2017 №222/4/1746, яким Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було начебто повідомлено про виконання рішення суду до відкриття виконавчих проваджень, суд також не бере до уваги, адже вказаний лист також не містив жодних доказів щодо виплати коштів стягувачу, а в додатках до листа вказано лише лист від 24.10.2017 №222/4/1547, оцінку якому судом надано вище.

Крім того, копії матеріалів виконавчих проваджень №55158921 та №55084595 містять копію платіжного доручення від 15.11.2017 №3143 (оплачено 16.11.2017), яким спростовуються посилання позивача щодо виконання рішення суду станом на 24.10.2017, а з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 30 травня 2018 року по справі №808/3791/16, про що судом зазначено вище, суд приходить до висновку, що рішення суду по справі №826/6668/16 було виконано вже в той час, коли було розпочато примусове виконання виконавчих листів по справі №826/6668/16.

Таким чином, враховуючи наведене в сукупності, суд приходить до висновку щодо неможливості застосування в даному випадку до позивача приписів пункту частини 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», де вказано, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки матеріалами справи не підтверджено виконання рішення суду по справі №826/6668/16 до винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень №55084595 та №55158921.

Що стосується витрат виконавчого провадження, суд бере до уваги наступне.

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Приписами Наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» встановлено наступні види витрат виконавчого провадження:

1. Виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари.

2. Пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку.

3. Послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій.

4. Послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум.

5. Проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини.

6. Послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці.

7. Банківські послуги при операціях з іноземною валютою.

8. Сплата судового збору.

9. Плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

10. Інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Так, постановами про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 13.06.2018 ВП №55158921 та ВП №55084595 державним виконавцем Кравчук А.С. стягнуто з боржника Військові частини НОМЕР_1 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 88,52 грн. (кожною постановою відповідно).

Враховуючи, що відповідачем вчинялись виконавчі дії, оскільки позивач не вказує на невірний розрахунок виконавчих витрат, суд також не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними та скасування постанов від 13.06.2018 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя Н.Г. Вєкуа