Справа № 400/157/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/157/19
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В.

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за участю третьої особи: ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом до Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бабенко Є.М. від 14 січня 2019 року ВП № 31444670 про накладення штрафу в розмірі 64688,60 грн. (50% від суми заборгованості по сплаті аліментів).

В обґрунтування позову послався на те, що на виконанні відповідача знаходиться виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої доньки. Станом на 31.12.2018 р. заборгованість по сплаті аліментів склала 129377,19 грн. Оскаржуваною постановою на позивача накладено штраф у розмірі 50% від суми заборгованості. Проте нарахування штрафу на думку позивача є незаконним, оскільки такий вид відповідальності за несплату аліментів встановлено законом, що набрав чинності з 28.08.2018 р., та який не має зворотної дії в часі.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив про те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з 23.10.2006 року, а оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята 14.01.2019 року на підставі норми закону, що набрала чинності з 28.08.2018 року, та яка не має зворотної дії у часі, а тому він не міг передбачити настання такої відповідальності у зв`язку із несвоєчасністю сплати аліментів, проте як заборгованість з серпня 2018 року є меншою ніж за три роки. Апелянт вважає, що суд першої інстанції мав застосувати до спірних правовідносин приписи ст. ст. 8, 58 Конституції України, але цього не зробив, що, на думку апелянта, є порушенням норм процесуального права, зокрема ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України.

Відповідач - Заводський відділ ДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та третя особа - ОСОБА_2 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.11.2006 року у справі № 2-1-5783/06 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 23.10.2006 р. до досягнення дитиною повноліття (а. с. 8).

28.02.2012 року Заводським відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження (а. с. 9).

З часу відкриття виконавчого провадження позивач аліменти не сплачував та відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14.01.2019 року (а.с. 11-12), станом на 31.12.2018 р. заборгованість по аліментах склала 129377,19 грн.

14.01.2019 року старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - Бабенко Є.М. винесена постанова ВП № 31444670, якою на ОСОБА_1 накладений штраф у розмірі 50% від суми заборгованості, що складає 64688,60 грн. (а.с. 13). Зазначена постанова винесена з посилання на приписи ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що правомірність рішення підтверджена відповідачем належними доказами, та навпаки не спростована позивачем Доводи позивача щодо зворотної дії у часі спростовані висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99, висновками Верховного Суду, викладеними у постанові цього суду від 19.09.2018 року у справі № 814/4386/15. Крім цього суд першої інстанції зазначив, що ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначає, що заборгованість зі сплати аліментів, для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а не з 28.08.2018 року, коли набрали чинності відповідні зміни у законодавстві. Також, на думку суду першої інстанції, неможливість застосування ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» до заборгованості, яка виникла до 28.08.2018 року, нівелює зміни до законодавства щодо посилення захисту прав дитини.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року №2475-VIII (надалі Закон №2475-VIII), який набрав чинності з 28.08.2018 року (п.п. 3 п. 27 розділ І), частина 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (надалі Закон №1404-VIII) викладена а новій редакції, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Також Законом №2475-VIII (п.п. 12 п. 27 розділ І) статтю 71 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII доповнено новою частиною - чотирнадцятою, відповідно до якої за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

До 28.08.2018 року стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» за несплату аліментів не передбачала такого виду відповідальності, як накладення штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості у залежності від розміру заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, два та три роки.

Таким чином, новий нормативно-правовий акт (Закон № 2475-VIII) змінює закріплені у попередніх нормах (ст. 71 Закону №1404-VIII в редакції до 28.08.2018 р.) правила поведінки (тобто попередній та новий нормативно-правові акти не однаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів відносин.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється на всі закони та інші нормативно-правові акти. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

При набранні законом чинності нерідко виникає питання про межі його впливу на правові відносини, які виникли до прийняття закону, але тривають і після набрання ним чинності. Для цих ситуацій існує декілька варіантів можливої дії закону. По-перше, новий закон може поширюватись лише на ті правовідносини, які виникають після набрання ним чинності. У цьому випадку всі відносини, які виникли раніше, регулюються "старими" законами аж до їх остаточного завершення. По-друге, новий закон може після набрання ним чинності поширюватись лише на ті права і обов`язки у відповідних правовідносинах, які виникли після набрання ним чинності - саме таке правило щодо дії нового акту цивільного законодавства передбачене частиною третьою статті 5 ЦК України. Поширеним варіантом законодавчого регулювання для цієї ситуації є також включення до тексту нового закону спеціального припису, який надає суб`єктам певний "пільговий" період для приведення своїх відносин і взаємних прав та обов`язків у відповідність до вимог цього закону.

Специфічною є дія нового закону щодо правопорушень і правовідносин, які виникають внаслідок їх вчинення. Тут новий закон, як правило, поширюється на ті триваючі правопорушення, які розпочались до набрання ним чинності і завершились після цього.

На практиці питання про застосування щодо триваючих правовідносин того чи іншого положення закону можуть виникнути досить часто. Тому чітке врегулювання відповідних питань у тексті закону є однією з імперативних вимог законодавчої техніки.

Важливим моментом є темпоральна дія тих норм, що стосуються юридичної відповідальності, оскільки у вирішенні питання про дію в часі враховується виключно момент учинення правопорушення.

За усталеною практикою, під час визначення темпоральної дії норми про юридичну відповідальність такий момент розглядається сам собою, без прив`язки до наслідків. Тому можливі лише два варіанти застосування норм: або застосовується попередня норма про відповідальність (перспективна дія більш суворої правової норми) або застосовується нова (зворотна дія норми з більш м`якою відповідальністю). І правило про те, що правопорушення слід розглядати за нормою права, чинною на момент його вчинення, стосується саме правопорушника - сторони, яка зобов`язана нести відповідальність.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в ст.7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 04.11.1950 р., яка набрала чинності для України 11.09.1997 р.

Оскільки Закон № 2475-VIII, у розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення», не містить чіткого положення про застосування нового виду відповідальності (сплата штрафу за ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII) щодо триваючих правовідносин, зокрема, наявності боргу по сплаті аліментів до 28.08.2018 року, колегія суддів вважає, що новий вид відповідальності підлягає застосуванню до правовідносин, які продовжують існувати після набрання чинності Законом № 2475-VIII.

Тобто приписи ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII застосовуються у разі наявності відповідної заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла саме з 28.08.2018 року, оскільки відповідальність у вигляді штрафу за несплату аліментів виходячи із заборгованості, яка виникла до 28.08.2018 року, не передбачена законодавством, яке діяло на час утворення такої заборгованості.

Відповідно до матеріалів справи (а.с. 11-12) розмір заборгованості апелянта зі сплати аліментів з 28.08.2018 року є меншим ніж той, який є необхідним для застосування ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII, внаслідок чого колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо протиправності оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального права.

Оскільки неправильне застосування норм матеріального права саме по собі не є порушенням норм процесуального права, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів визнає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року - скасуванню, з ухваленням постанови про задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1922 грн. понесених судових витрат (судовий збір, сплачений за подання позову в сумі 768,40 грн. (а.с. 4), за подання апеляційної скарги - 1152,60 грн. (а.с. 56).

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 327-329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за участю третьої особи: ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - Бабенко Є.М. від 14 січня 2019 року ВП № 31444670 про накладення штрафу в розмірі 64688,60 грн.

Стягнути з Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (, місцезнаходження: вул. Робоча, 1, м. Миколаїв) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , місце проживання6 АДРЕСА_1 ) у відшкодування судових витрат (судового збору) 1922 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять дві гривні 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11.06.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.