Справа № 1340/5582/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 рокуЛьвів№857/3879/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

з участю представника відповідача Шиба А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі №1340/5582/18 (головуючий суддя Костецький Н.В., рішення проголошене о 11.12.год. у м. Львові, повний текст рішення складений 26.02.2019 р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.09.2016 № 3/10785.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на адресу позивача АТ «Дельта Банк» надіслано 31.03.2013 лист № 05-11157878 із повідомленням про відсутність будь-яких фінансових та майнових претензій Банку до позичальника по Кредитному договору від 09.09.2008 № 241-021/ФКВ-08. Вважає, що відповідач належним чином не провів податкову перевірку, оскільки акт перевірки та відомості, які використані при проведені перевірки, не можуть бути підставою для визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, виходячи із суми прощеного (анульованого) боргу, оскільки вказана сума може містити різні складові, які не включаються до об`єкта оподаткування, тобто із акту перевірки не вбачається, що кошти в сумі 188874,16 грн, які були прощені банком, є додатковим благом та об`єктом оподаткування в розумінні підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України. Окрім того, податковим органом не встановлено факту повідомлення позивача про анулювання боргу з інформацією, що анульована сума боргу є доходом, отриманим як додаткове благо та попередження про необхідність самостійно сплатити податок з такого доходу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Личаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 30.09.2016 №3/10785. Судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп. присуджено на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що із рішенням суду першої інстанції не погоджується у зв`язку із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права, зокрема п.п.49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 164. 1 ст. 164, п.п.164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.п.168.1.1. п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що оскільки АТ «Дельта Банк» у своїй відповіді від 03.08.2016 р. № 6666 вказав, що у спосіб визначений законодавством, повідомив боржника ОСОБА_1 про прийняте рішення щодо анулювання ( прощення ) боргу та повідомив про обов`язок сплатити податок з такого доходу і відобразити його у річній податковій декларації, то відповідач правомірно визначив суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 40037,52 грн (в т.ч. за основним платежем 31894,01 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 8143,51 грн). Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Крім цього, проведено заміну відповідача Личаківської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області на правонаступника Головне управління ДФС у Львівській області.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 09.09.2008 між ОСОБА_1 (позивальник) та ТОВ «Український промисловий банк» укладений Кредитний договір № 241-021/ФКВ-08.

Довідкою від 31.01.2013 № 05-11157878 Банк проінформував ОСОБА_1 , про те, що Кредитний договір від 09.09.2008 № 241-021/ФКВ-08, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк», по якому право вимоги було відступлено АТ «Дельта Банк», припинив свою дію з 17.12.2012 у зв`язку з повним виконанням позичальником зобов`язань за вказаним Кредитним договором перед кредитором. Кредитор не має фінансових та майнових претензій до позичальника від 09.09.2008 № 241-021/ФКВ-08.

Личаківською об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, про що 13.09.2016. складено акт №243/29/13-03/13-06/ (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем: п. 164.1 ст. 164, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб на суму 31894,01 грн; пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік.

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем 30.09.2016 винесено податкове повідомлення-рішення № 3/10785, яким визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 40037,52 грн (в т.ч. за основним платежем 31894,01 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 8143,51 грн).

Не погодившись із винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідачем на підтвердження висновків перевірки не надано будь-яких доказів, які б свідчили про наявність рішення банку про анулювання (прощення) боргу ОСОБА_1

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до підпунктів 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ПК України) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

Разом з тим, відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України, зокрема частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Отже, зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже, до складу оподатковуваного доходу фізичної особи належить, зокрема, сума заборгованості, яка була прощена (анульована) їй. Така сума заборгованості розцінюється в якості додаткового блага фізичної особи і підлягає оподаткуванню податком на прибуток на доходи фізичних осіб. Разом з тим, таке прощення здійснюється на підставі відповідного рішення кредитора, про яке боржник повинен бути повідомлений.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що сума заборгованості за Кредитним договором від 09.09.2008 № 241-021/ФКВ-08 у розмірі 405000,00 грн погашено згідно квитанції від 14.12.2012 № 58387351.

Відповідно до довідки АТ «Дельта Банк» від 31.01.2013 №05-11157878 ОСОБА_1 повідомлено, що Кредитний договір від 09.09.2008 № 241-021/ФКВ-08 припинив свою дію з 17.12.2012 у зв`язку з повним виконанням позичальником зобов`язань за вказаним Кредитним договором перед кредитором. Кредитор не має фінансових та майнових претензій до позичальника за Кредитним договором від 09.09.2008 №241-021/ФКВ-08.

Тобто кредитний договір від 09.09.2008 №241-021/ФКВ-08 був виконаний позивачем шляхом погашення суми заборгованості за ним, що виключає можливість анулювання (прощення) боргу за вказаним кредитним договором.

Доводи апелянта зводяться до того, що АТ «Дельта Банк» у своїй відповіді від 03.08.2016р. №6666 вказав, що у спосіб визначений законодавством, повідомив боржника ОСОБА_1 про прийняте рішення щодо анулювання (прощення) боргу та повідомив про обов`язок сплатити податок з такого доходу і відобразити його у річній податковій декларації.

Проте, будь яких документальних доказів на підтвердження надіслання такого повідомлення позивачу ОСОБА_1 не представлено, фактично доводи відповідача гуртуються лише на вказаному повідомленні банку.

Отже, відповідачем на підтвердження висновків перевірки не надано будь-яких доказів, які б свідчили про наявність рішення банку про анулювання (прощення) боргу ОСОБА_1 та відповідно надіслання та отримання такого рішення ОСОБА_1 .

Таким чином, виконання позивачем кредитного договору шляхом погашення суми заборгованості за ним свідчить про те, що анулювання (прощення) заборгованості в розумінні п.п. «д» п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України в даному випадку не відбулося, а грошові кошти у розмірі 74856,06 грн не підлягають включенню до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу позивача за ІV квартал 2012 рік, оскільки не є додатковим благом позивача.

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем під час проведення перевірки не було в повній мірі досліджено обставини, які мають значення для встановлення факту порушення позивачем приписів Податкового кодексу України, а тому висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими, відтак винесене податкове повідомлення-рішення Личаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 30.09.2016 №3/10785 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправними, прийняті відповідачем необґрунтовано, без дотриманням вимог законів України.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте відповідачем протиправно, тому підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі №1340/5582/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складено 06.06.2019 р.