Справа № 160/187/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року Справа № 160/187/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2019р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві, як працівнику зайнятому повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо шкідливими умовами праці, період роботи з 29.08.1985 року по 24.03.1992 рік - електрозварником 5 розряду ручної зварки по вахтово-експедиційному методу в СУ-28 Сургутського ДСК, а з 01.01.1987 року СУ-28 Сургутського ДСК, переданого до складу треста Сургутжилстрой, з урахуванням п.3 Постанови Ради Міністрів СРСР "Про порядок застосування Наказу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. №148 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі" та п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-ІУ до пільгового стажу роботи за професіями, робота на яких дає право на призначення пенсії за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України згідно з п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з п. "б" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з дня звернення позивача до відповідача за призначенням пенсії - з 23.04.2018р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.04.2018р. він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Як зазначає позивач, 17.09.2018р. він отримав, зокрема, рішення до протоколу ППВП «Призначення пенсії» від 23.04.2018р. №46 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю у позивача загального стажу 27 років. Позивач не погоджується з такими діями відповідача, оскільки, як вважає позивач, за даними трудової книжки його загальний трудовий стаж складає 31 рік 2 місяці 16 днів та відповідачем взагалі не була надана будь-яка оцінка та протиправно не було зараховано період роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. електрозварником 5 розряду ручної зварки в СУ-28 Сургутського ДСК, який повинен бути зарахований у полуторному розмірі відповідно до п.3 постанови Ради Міністрів СРСР №148 від 10.02.1960р. та п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Також, позивач зазначає, що враховуючи його вік, загальний трудовий стаж та пільговий стаж, він має право на отримання пенсії на пільгових умовах за Списком №2. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на оглядовий лист Вищого адміністративного суду України №1406/100/13-08 від 14.08.2008р.

Ухвалою суду від 29.01.2019р. було відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

26.02.2019р. та 28.02.2019р., на виконання вимог вказаної ухвали суду, відповідачем засобами електронного зв`язку та до канцелярії суду був наданий письмовий відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що за документами пенсійної справи позивача, його загальний страховий стаж складає 26 років 02 місяці 27 днів (з урахуванням спірного періоду з 29.08.1985р. по 24.03.1992р.), в тому числі пільговий стаж за Списком №2 становить 4 роки 9 місяців 27 днів, навчання за фахом - 2 роки 10 місяців 20 днів, а тому відповідачем відмовлено у призначенні пенсії за віком за пільгових умовах за Списком №2 через відсутність загального стажу 27 років. Щодо зарахування спірного періоду роботи позивача з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. у пільговому обчисленні, а саме: один рік за один рік і шість місяців, то відповідач зазначає про відсутність підстав для такого обчислення наведеного стажу позивача, оскільки документи, які свідчать про укладення позивачем трудових договорів про роботу в вищезазначених районах строком на п`ять років до управління не надавалися. Щодо зарахування наведеного періоду до пільгового стажу за Списком №2, то відповідач вказує на те, що довідка, уточнююча роботу позивача у вказаний період на посадах, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, позивачем до управління не надавалася, а за довідкою Архівного відділу Муніципального об`єднання міського округу міста Сургут №Г-131/2 від 21.09.2011р. неможливо зарахувати період роботи з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. до пільгового стажу за Списком №2, оскільки у наведеній довідці зазначено про неможливість надання уточнюючої довідки про підтвердження шкідливих умов праці у зв`язку з відсутністю в архівному відділі необхідних документів (штатного розпису, табелів обліку робочого часу, посадової інструкції та відповідної технічної документації), а отже, на думку відповідача, підстави для зарахування позивачеві наведеного періоду роботи до пільгового стажу за Списком №2 у управління відсутні. Додатково, відповідач просить врахувати те, що він не має відкритих рахунків в органах Державної казначейської служби для здійснення видатків щодо виконання рішень про стягнення коштів (а.с.34-38,79-81).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 29.03.2019р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

23.04.2018р. ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком, до якої позивачем були додані, зокрема, трудова книжка та довідки, що підтверджують пільговий характер роботи, що підтверджується копіями відповідної заяви та розписки-повідомлення, наявними у справі (а.с.39,48-49,69,82).

Рішенням до протоколу ППВП «Призначення пенсії» від 23.04.2018р. №46 пенсійний орган відмовив позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю загального стажу 27 років, що підтверджується копією відповідного рішення (а.с.7,64,77-зворот).

При цьому, згідно роздруківки стажу для розрахунку права з підсистеми «Призначення та Виплати Пенсії» вбачається, що пенсійним органом, не зараховано період роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. електрозварником 5 розряду ручної зварки в СУ-28 Сургутського ДСК до пільгового стажу за Списком №2, а також і не зарахований вказаний період роботи позивача у пільговому обчисленні, а саме: один рік за один рік і шість місяців, що підтверджується її копією (а.с.14,47,68-зворот).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями пенсійного органу щодо відмови йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із не зарахуванням до пільгового стажу роботи позивача за Списком №2 періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. електрозварником 5 розряду ручної зварки в СУ-28 Сургутського ДСК до пільгового стажу за Списком №2, а також і не зарахований вказаний період роботи позивача у пільговому обчисленні, а саме: один рік за один рік і шість місяців, що передбачено п.3 Постанови Ради Міністрів СРСР "Про порядок застосування Наказу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. №148 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі" та п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-ІV.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача до протоколу ППВП «Призначення пенсії» від 23.04.2018р. №46 про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №2 період його роботи в районах Крайньої Півночі з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. електрозварником 5 розряду ручної зварки в СУ-28 Сургутського ДСК з урахуванням пільгового обчислення періоду з 29.08.1985р. до 01.01.1991р., зобов`язання відповідача зарахувати вказаний стаж до пільгового стажу роботи позивача за Списком №2 з урахуванням пільгового обчислення та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 23.04.2018р. та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до п. 2 розд. ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в редакції чинній на момент звернення позивача за призначенням пенсії - 25.04.2018р. (далі - Закон №1058) встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Пунктом 3 "Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005р., передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

При цьому, згідно п.2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 «Про затвердження порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначено постановою правління Пенсійного фонду України №18-1 від 10.11.2006р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.11.2006р. за №1231/13105 (далі - Постанова №18-1).

Згідно до п.3, п.4 Постанови №18-1 визначено, що підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років. Комісії створюються, зокрема, при головних управліннях Пенсійного фонду України в областях.

Пунктом 11 Порядку №18-1 визначено, що для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь за місцем проживання (реєстрації) такі документи: 1) заяву про підтвердження стажу роботи; 2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема, довідку про заробітну плату; копії документів про проведення атестації робочих місць; копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність).

У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

При цьому, п.12 Порядку №18-1 встановлено, що Управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднані управління та головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі надають заявникам допомогу у зборі необхідних документів та в отриманні через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи витягу з Єдиного державного реєстру в електронній формі для підтвердження стажу роботи.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що чоловіки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058 після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, передбачених Списком №2, та за умови повного робочого дня на відповідних роботах але не менше 80% робочого часу, при цьому, за відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, а у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується відповідними комісіями, створеними при Головних управління Пенсійного фонду України в областях.

Окрім того, територіальні управління повинні надавати заявникам допомогу у зборі необхідних документів.

Так, як вбачається з матеріалів справи, в період з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. позивач працював на посаді електрозварника п`ятого розряду в СУ №28 Сургутського ДСК в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі , що підтверджується копією трудової книжки та копіями архівної довідки Архівного відділу муніципального об`єднання міського округу м. Сургут №Г-131/2 від 21.09.2011р., наявними в матеріалах справи (а.с.11,15-16,55,73).

Також і в матеріалах справи наявна копія архівної довідки Архівного відділу муніципального об`єднання міського округу м. Сургут №Г-131/1 від 21.09.2011р. щодо нарахування позивачеві заробітної плати за період з 29.08.1985р. по 24.03.1992р., яка видана на підставі ф.274, оп.2, особових рахунків по заробітної плати за 1986-1990рр., згідно якої позивач отримував заробітну плату з урахуванням районного коефіцієнту 1,7 та північної надбавки, що підтверджується її копіями, наявними в матеріалах справи (а.с.12,59,75).

При цьому, згідно вищенаведеної архівної довідки №Г-131/2 від 21.09.2011р. СУ №28 Сургутського ДСК ліквідовано та документи по особовому складу знаходяться на зберіганні в архівному відділі Адміністрації м. Сургута, що підтверджується змістом копії наведеної довідки (а.с.11,55,73).

У зв`язку з викладеним, підтвердження періодів роботи позивача з 29.08.1985р. по 24.03.1992р., що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах повинно здійснюватися відповідною Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Разом з тим, матеріали пенсійної справи позивача не містять відомостей щодо розгляду відповідною комісією питання щодо зарахування спірного періоду роботи позивача до пільгового стажу за Списком №2, а також і не містять доказів того, що пенсійним органом було надано допомогу позивачеві щодо витребування від Архівного відділу муніципального об`єднання міського округу м. Сургут первинних документів, на підставі яких були видані довідки №Г-131/1 та №Г-131/2 від 21.09.2011р. (а.с.75-64,67-77).

Окрім того, при розгляді заяви позивача від 23.04.2018р. про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, позивачеві не було зараховано період його роботи з 29.08.1985р. до 01.01.1991р. в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі у пільговому обчисленні, що підтверджується копіями роздруківок стажу для розрахунку права з підсистеми «Призначення та Виплати Пенсії», наявними у справі (а.с.14,47,68-зворот).

Разом з тим, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі , відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, період роботи особи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року., при цьому, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі .

Тобто, достатньо наявності одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 03.07.2018р. у справі №302/662/17-а та згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає застосуванню адміністративним судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, у рішенні відповідача до протоколу ППВП «Призначення пенсії» від 23.04.2018р. №46 про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю загального стажу 27 років, взагалі не міститься інформації та обґрунтувань щодо того, які саме періоди не зараховані до страхового та до пільгового стажу позивача та чому спірний період роботи позивача не зарахований у пільговому обчисленні з урахуванням вищенаведених правових норм, що підтверджується змістом копії відповідного рішення (а.с.7,64,77-зворот).

Отже, вказане рішення не містить належного обґрунтування причин не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком №2 спірного періоду з 29.08.1985р. по 24.03.1992р., як і не містить підстав не зарахування періоду роботи позивача з 29.08.1985р. до 01.01.1991р. у пільговому обчисленні відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону №1058.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази, суд приходить до висновку, що за умови надання позивачем до пенсійного органу документів про підтвердження його стажу роботи за Списком №2 за період з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. та періоду роботи позивача з 29.08.1985р. до 01.01.1991р. у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також і з урахуванням повноважень територіальних управлінь Пенсійного фонду щодо надання заявникам допомоги у зборі необхідних для підтвердження пільгового стажу роботи документів, відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні позивачеві пільгової пенсії за віком за Списком №2.

Отже, при розгляді заяви позивача від 23.04.2018р. про призначення пенсії на пільгових умовах, відповідачем не вчинено дій у межах наданих йому законом повноважень, та не наведено обґрунтованих мотивів та підстав не зарахування спірного періоду роботи позивача у відповідності до вимог чинного пенсійного законодавства.

Також, щодо необхідності обґрунтування пенсійним органом мотивів, з яких ним не зараховано той чи інший період роботи особи зазначено і у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність рішення відповідача до протоколу ППВП «Призначення пенсії» від 23.04.2018р. №46 про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю загального стажу 27 років з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом, наявних в матеріалах справи доказів та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

При цьому, є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача, викладені у відзиві на позов, на те, що підставою для не зарахування наведеного спірного стажу роботи позивача до пільгового стажу за Списком №2, а також і не зарахування вищенаведеного періоду роботу позивача у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі до стажу позивача у пільговому обчисленні, стала відсутність підстав для такого пільгового обчислення наведеного стажу позивача, оскільки документи, які свідчать про укладення позивачем трудових договорів про роботу в вищезазначених районах строком на п`ять років до управління не надавалися, а також і на те, що довідка, уточнююча роботу позивача у вказаний період на посадах, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, позивачем до управління не надавалася, а за довідкою Архівного відділу Муніципального об`єднання міського округу міста Сургут №Г-131/2 від 21.09.2011р. неможливо зарахувати період роботи з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. до пільгового стажу за Списком №2, оскільки у наведеній довідці зазначено про неможливість надання уточнюючої довідки про підтвердження шкідливих умов праці у зв`язку з відсутністю в архівному відділі необхідних документів (штатного розпису, табелів обліку робочого часу, посадової інструкції та відповідної технічної документації), оскільки таких підстав рішення відповідача до протоколу ППВП «Призначення пенсії» від 23.04.2018р. №46 про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 не містить, а в силу положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття рішення пенсійного органу до протоколу ППВП «Призначення пенсії» від 23.04.2018р. №46 про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та правомірність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №2 період його роботи в районах Крайньої Півночі з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. електрозварником 5 розряду ручної зварки в СУ-28 Сургутського ДСК з урахуванням пільгового обчислення періоду з 29.08.1985р. до 01.01.1991р., суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи наведене рішення про відмову у призначенні позивачеві пенсії та не зарахувавши до пільгового стажу позивача та у пільговому обчисленні вищевказаний період його роботи, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення вищенаведеним рішенням відповідача прав та інтересів позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такого рішення протиправним та його скасування, а також і шляхом визнання дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №2 період його роботи в районах Крайньої Півночі з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. електрозварником 5 розряду ручної зварки в СУ-28 Сургутського ДСК з урахуванням пільгового обчислення періоду з 29.08.1985р. до 01.01.1991р. протиправними, вийшовши таким чином за межі позовних вимог позивача відповідно до ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням наведеного, слід зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві період його роботи з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. електрозварником 5 розряду ручної зварки в СУ-28 Сургутського ДСК до пільгового стажу роботи за професіями, робота на яких дає право на призначення пенсії за Списком № 2, а також і слід зобов`язати відповідача зарахувати період роботи позивача з 29.08.1985р. до 01.01.1991р. у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з урахуванням п.3 Постанови Ради Міністрів СРСР "Про порядок застосування Наказу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. №148 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі" та п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-ІУ, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність рішення відповідача щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із протиправними діями щодо не зарахуванням вищенаведених періодів роботи позивача до пільгового стажу за Списком №2 та без врахування пільгового обчислення такого стажу та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з п. "б" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з дня звернення позивача до відповідача за призначенням пенсії - з 23.04.2018р., оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у такому випадку, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права з урахуванням свободи розсуду суб`єкта владних повноважень та за умови визнання протиправним рішення пенсійного органу щодо відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №2 період його роботи в районах Крайньої Півночі з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. електрозварником 5 розряду ручної зварки в СУ-28 Сургутського ДСК з урахуванням пільгового обчислення періоду з 29.08.1985р. до 01.01.1991р., є саме зобов`язання відповідача зарахувати період його роботи з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. електрозварником 5 розряду ручної зварки в СУ-28 Сургутського ДСК до пільгового стажу роботи за професіями, робота на яких дає право на призначення пенсії за Списком № 2; зарахувати період роботи позивача з 29.08.1985р. до 01.01.1991р. у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з урахуванням п.3 Постанови Ради Міністрів СРСР "Про порядок застосування Наказу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. №148 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі" та п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-ІУ, а також і зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 23.04.2018р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та доданими до заяви документами та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

Також і не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачеві у призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", виходячи з того, що, у даному випадку, судом надається оцінка рішенню відповідача - суб`єкта владних повноважень щодо відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, а тому належним і достатнім способом захисту порушеного права є саме визнання протиправним та скасування рішення відповідача до протоколу ППВП «Призначення пенсії» від 23.04.2018р. №46 про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням вимог ч.2 ст.2, ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві, як працівнику зайнятому повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо шкідливими умовами праці, період роботи з 01.01.1991р. по 24.03.1992р. - електрозварником 5 розряду ручної зварки в СУ-28 Сургутського ДСК, а з 01.01.1987 року СУ-28 Сургутського ДСК, переданого до складу треста Сургутжилстрой, з урахуванням п.3 Постанови Ради Міністрів СРСР "Про порядок застосування Наказу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. №148 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі" та п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-ІУ, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Тимчасової угоди від 15.01.1993р. між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення (далі - Тимчасова угода) громадяни Сторін , що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі.

Згідно зі статтею 3 Тимчасової угоди при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991р. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р.).

Таким чином, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

З аналізу вищевикладеного, можна дійти висновку, що лише за умови якщо особа, яка набула у відповідній місцевості певний стаж, використала своє право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст.1 Тимчасової угоди компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі , починаючи з 01.01.1991р., що реалізується шляхом звернення громадян України до органів Пенсійного фонду за місцем проживання із заявою, документами, що засвідчують особу, про підтвердження стажу роботи на території іншої держави, на підставі яких спеціалістами органу Пенсійного фонду заповнюються так звані «формуляри зв`язку», які відправляються до Пенсійного фонду України з подальшим надсиланням до компетентного органу відповідної держави, який розглядає пакет документів та у випадку позитивного вирішення питання та призначення частини пенсії виплачує її особі через банківську установу.

Разом з тим, доказів того, що позивач отримує пенсію відповідно до ст.1 Тимчасової угоди та зверталася до пенсійного органу у вищенаведеному порядку (із заповненням формулярів зв`язку) суду не надано, а в матеріалах справи такі докази відсутні, а тому у цій частині право позивача відповідачем ще не порушено, у зв`язку з чим вищевказані позовні вимоги позивача є передчасними та не підлягають задоволенню згідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що підлягають захисту лише порушені права, свободи та інтереси фізичних осіб з боку суб`єктів владних повноважень.

Окрім того, слід зазначити, що згідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється відповідно до законодавства тієї держави, на території якої вони проживають.

Разом з тим, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за період роботи з 01.01.1991р. по 24.03.1992р. (спірний період).

У зв`язку з вищевикладеним, у адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача у вказаній частині.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції б/н від 22.01.2019р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 384 грн. 20 коп. (768,40 грн./2) (а.с.26).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до протоколу ППВП «Призначення пенсії» від 23.04.2018р. №46 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 період його роботи в районах Крайньої Півночі з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. електрозварником 5 розряду ручної зварки в СУ-28 Сургутського ДСК з урахуванням пільгового обчислення періоду з 29.08.1985р. до 01.01.1991р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) періоди його роботи, а саме:

- з 29.08.1985р. по 24.03.1992р. електрозварником 5 розряду ручної зварки в СУ-28 Сургутського ДСК до пільгового стажу роботи за професіями, робота на яких дає право на призначення пенсії за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України згідно з п."б" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- з 29.08.1985р. до 01.01.1991р. у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з урахуванням пільгового обчислення згідно до вимог п.3 Постанови Ради Міністрів СРСР "Про порядок застосування Наказу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. №148 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі" та п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-ІV.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) від 23.04.2018р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та доданими до заяви документами та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384 грн. 20 коп. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва