Справа № 559/1057/19
Суддя: Ралець Р. В.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 559/1057/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року місто Дубно Рівненська область

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Протас Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дубно адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського управління патрульної поліції в Рівненській області сержанта поліції Мороз Юлії Юріївни про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до поліцейського управління патрульної поліції в Рівненській області сержанта поліції Мороз Юлії Юріївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1136519 від 09.05.2019 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП. Свої заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 09 травня 2019 року позивач разом із своєю дружиною ОСОБА_3 рухався автомобілем Мегсеdes-Веnz Сіtan, д.н.з. НОМЕР_1 , по автодорозі Київ- Чоп з м. Дубно в напрямку м. Рівне. Коли під`їжджали до комплексу «Хутір», були зупинені працівниками поліції. Працівник поліції повідомила, що причиною зупинки транспортного засобу є порушення водієм Правил дорожнього руху, а саме експлуатація транспортного засобу, який не пройшов технічний контроль. Він пояснював працівникам поліції, що не порушував Правил дорожнього руху і його транспортний засіб не підпадає під ті категорії транспортних засобів, яким необхідно обов`язково проходити технічний контроль, проте його пояснення до уваги не були взяті. Тривала затримка працівниками поліції транспортного засобу позивача призвела до погіршення стану здоров`я дружини позивача ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, у зв`язку з чим позивач був змушений погодитись на складання відносно нього оскаржуваної постанови без визнання своєї вини у вчиненому. Вважає, що рішення про накладення на нього стягнення є незаконним та необгрунтованим, оскільки в його діях відсутній як склад адміністративного правопорушення.

В судове засідання позивач не з`явився, будучи належно повідомленим про день ,час та місце розгляду справи. Від представника позивача - адвоката Рідченко М.В. надійшла заява, в якій просить провести розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відзиву на позовну заяву не подано.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані обставини, відповідно ст.33 КУпАП мають враховуватись і при накладенні адміністративних стягнень.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі: опис обставин, установлених під час розгляду справи (ч.1 ст.283 КУпАП).

З описової частини постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1136519 від 09.05.2019, складеної відповідачем вбачається, що 09 травня 2019 року о 12 годині 02 хвилини на автодорозі М06 340 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Мегсеdes-Веnz Сіtan, д.н.з. НОМЕР_1 , що не пройшов технічний контроль, чим порушив п. 31.3.6 ПДР (а.с. 7, 15).

Частина 3 статті 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» №3565 -17 від 05.07.2011, який набрав чинності 14 серпня 2011 року було скасовано обов`язковий технічних огляд транспортних засобів, за виключенням транспортних засобів, які підлягають обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов`язковому технічному контролю не підлягають:

легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Згідно п. 31.3. «б» Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до Правил дорожнього руху легковий автомобіль це автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки.

Згідно Державного стандарту України ДСТУ 3649-97 «Засоби транспортні дорожні», до його скасування наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №630 від 28 грудня 2010 року, було передбачено, що транспортні засоби вагою до 3500 кг і кількістю сидячих місць, крім сидіння водія, не більше восьми відносяться лише до категорії «В», тобто до легкових автомобілів.

Відповідно до Правил дорожнього руху, які у відповідності з Законом України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху по всій території України, в пункті 31.4.1 присутня класифікація транспортних засобів по типам: - легкові автомобілі та їхні модифікації для перевезення вантажів; - автобуси; - вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою до 12 т включно; - вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою понад 12 т; - автопоїзди, тягачами яких є легкові автомобілі та їхні модифікації для перевезення вантажу; - автопоїзди, тягачами яких є вантажні автомобілі.

Згідно пункту 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ №340 від 08.05.1993, визначено категорії транспортних засобів, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення, а саме:

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;

СІ - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів).

Згідно ч. 5 Додатку 6 Конвенції про дорожній рух (ратифікованої із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-УІІІ від 25.04.74) визначено категорії транспортних засобів, на право керування якими може бути видано посвідчення: А. мотоцикли; В. автомобілі, за винятком тих, що відносяться до категорії А, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3 500 кг і число сидячих місць яких, крім сидіння водія, не перевищує восьми; С. автомобілі, за винятком тих, що відносяться до категорії Б, дозволена максимальна маса яких перевищує 3 500 кг; Б. автомобілі, призначені для перевезення пасажирів і мають більше восьми сидячих місць, крім сидіння водія.

Таким чином транспортний засіб позивача, повна маса якого 1950 кг, маса без навантаження 1430 кг, відповідно до свідоцтва про реєстрацію, і кількістю місць для сидіння, що не перевищує більше ніж 8, не враховуючи місця водія, є легковим автомобілем.

Як зазначено у позові, даний транспортний засіб не використовується позивачем для роботи в якості таксі або для перевезення вантажу з метою отримання прибутку, у зв`язку з чим не підлягає обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Виходячи з вимог ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ч.5 ст.77 КАС України визначає, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На необхідність справедливого розгляду справ звертає увагу і ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 159 ч.4 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

При вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права і свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (статті 3,8 Конституції України, ст.8 КАС України).

Зі змісту частини 3 ст.62 Конституції України вбачається, що усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення суперечить вимогам щодо об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Із змісту оскаржуваної постанови стає зрозуміло, що вимоги норм закону щодо дослідження обставин справи поліцейським не були дотримані, так як у матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення позивачем правопорушення. За таких умов, склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 121 КУпАП, залишається недоведеним, а відтак, склад адмінправопорушення у даному випадку відсутній.

Відповідно до ст. 7 КупАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Таким чином суд вважає, що розгляд справи відповідачем носив формальний характер без з`ясування вини особи в його вчиненні, а також з`ясування інших обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити, постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - скасувати.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, керуючись ст.293 Кодексу України про адміністративні порушення, ст. 241-246, 286 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського управління патрульної поліції в Рівненській області сержанта поліції Мороз Юлії Юріївни про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1136519, винесену 09.05.2019 поліцейським управління патрульної поліції в Рівненській області сержантом поліції Мороз Юлією Юріївною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн. - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 121 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області, протягом десяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: