Справа № 620/567/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/567/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Пилипенко О.Є.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бахмацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Бахмацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - відповідач, Бахмацьке ОУ ПФУ) та просить: зобов`язати Бахмацьке об`єднане управління Пенсійного фонду України скасувати заборгованість по єдиному соціальному внеску ОСОБА_1 в розмірі 4898,66 грн., як такий, що нарахований Пенсійним фондом з порушенням законодавства.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на момент припинення своєї підприємницької діяльності 31.07.2013, він не мав жодної заборгованості по обов`язковим платежам, в тому числі і по сплаті єдиного соціального внеску.

Вказане підтверджується результатами позапланової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства за період з 1.07.2010 по 19.07.2013, проведеної Бахмацькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівській області.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таку, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, позивач був зареєстрований як підприємець у період з 01.04.2002 по 31.07.2014.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного Фонду України від 19.12.2003 №21-1 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за №64/8663, у редакції, яка діяла на той час (з останніми змінами, що набрали чинності 01.01.2011, внесеними постановою від 22.10.2010 № 25-1 /21091-10/), платниками страхових внесків були фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок).

Тобто, ОСОБА_1 також був платником страхових внесків.

У 2010 році у позивача виникла заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яка становила; липень 2010 року - 126,82 грн. серпень 2010 року - 252,82 грн. вересень 2010 року - 252,82 грн. жовтень 2010 року - 259,12 грн. листопад 2010 року - 259,12 грн. грудень 2010 року - 306,10 грн.

Таким чином, загальний розмір боргу зі сплати страхових внесків станом на 01.02.2011 склав 1456,80 грн.

Відповідно до підпункту «б» пункту 8.2 вказаної Інструкції, у випадку, якщо страхувальник мав на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків, органи Пенсійного фонду повинні були надіслати йому вимогу про сплату недоїмки.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

04 лютого 2011 року Управлінням Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі видано вимогу № Ф-688-У про стягнення з ОСОБА_1 боргу зі сплати страхових внесків у розмірі 1456,80 грн.

Згідно пунктів 8.4, 8.5 Інструкції, протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки, страхувальник зобов`язаний сплатити зазначені у вимозі суми.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату боргу, страхувальник узгоджує її з органами Пенсійного фонду, а у разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку. Про оскарження вимоги до суду страхувальник зобов`язаний письмово повідомити протягом трьох робочих днів орган Пенсійного фонду, який направив вимогу.

Оскільки ОСОБА_1 не сплатив зазначену у вимозі суму та не оскаржив її у судовому порядку, 11.07.2012 вимогу № Ф-688-У від 04.02.2011 було передано до відділу державної виконавчої служби Бахмацького районного управління юстиції, до примусового стягнення заборгованості.

16.07.2012 вказаним відділом ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №33509678, яка також не була оскаржена боржником у встановлений законодавством строк.

27.08.2018 по вказаному виконавчому провадженню державним виконавцем Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернено стягнення на пенсію позивача, з метою утримання боргу у розмірі 1456,80 грн., витрат виконавчого провадження у розмірі 150,00 грн, виконавчого збору у розмірі 145,68 грн. Зазначену постанову боржник також не оскаржував.

У вересні 2018 року, з позивача було утримано витрати виконавчого провадження в розмірі 150,00 грн.

З жовтня 2018 року по березень 2019 року проводились відрахування у розмірі 20% суми його пенсії, які йшли на погашення боргу по вимозі та виконавчого збору, при цьому виконавчий збір утримувався пропорційно сумі боргу.

На даний час заборгованість позивача зі сплати страхових внесків повністю погашена.

З 2011 року у позивача виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з його несплатою в таких розмірах: січень 2011 року - 326,53 грн. лютий 2011 року - 326,53 грн. березень 2011 року в сумі 326,53 грн. квітень 2011 року - 333,12 грн. травень 2011 року - 333,12 грн. червень 2011 року - 333,12 грн. липень 2011 року - 333,12 грн.; серпень 2011 року - 323,12 грн. вересень 2011 року - 333,12 грн. жовтень 2011 року - 341,80 грн. листопад 2011 року - 341,80 грн. грудень 2011року - 348,39 грн. січень 2012 року - 372,33 грн. лютий 2012 року - 372,33 грн. березень 2012 року - 372,33 грн. квітень 2012 року - 379,62 грн. травень 2012 року - 379,62 грн. червень 2012 року - 379,62 грн. липень 2012 року - 382,39 грн. серпень 2012 року - 382,39 грн. вересень 2012 року - 382,39 грн. жовтень 2012 року - 387,95 грн. листопад 2012 року - 387,95 грн. грудень 2012 року - 393,50 грн.

Із зазначених сум позивачем було сплачено: 06.06.2013 - 150 грн., 10.07.2013 - 105 грн.

Таким чином, загальний розмір боргу зі сплати єдиного внеску на 01.08.2013склав 8317,72 грн.

У процесі виникнення боргу, відповідно до вимог Інструкції, управлінням було сформовано та надіслано ОСОБА_1 . наступні виконавчі документи:

- вимога №Ф-152-У від 01.03.2012 про стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 2302,07 грн.;

- вимога №Ф-542-У від 07.02.2013 про стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 1116,99 грн.;

- вимога №Ф-775-У від 07.08.2013 про стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 4898,66 грн.

Відповідно до пункту 8.3 Інструкції, вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її, зокрема, надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження з повідомленням про вручення.

Оскільки ОСОБА_1 не сплатив зазначені у вимогах суми та не оскаржив їх у судовому порядку, відповідно до положень Інструкції, ці виконавчі документи передано управлінням до органів державної виконавчої служби, з метою примусового стягнення заборгованості.

Згідно норм Закону України «Про виконавче провадження», відділом державної виконавчої служби Бахмацького районного управління юстиції винесено наступні постанови про відкриття виконавчого провадження (копії додаються):

- від 11.05.2012 ВП №32591291 (по вимозі №Ф-152-У від 01.03.2012);

- від 25.03.2013 ВП №37196780 (по вимозі №Ф-542-У від 07.02.2013);

- від 26.09.2013 ВП №39964918 (по вимозі №Ф-775-У від 07.08.2013).

У подальшому в рахунок сплати заборгованості з ЄСВ ОСОБА_1 надходили кошти (зокрема, внаслідок утримання із заробітної плати боржника в «Батуринагротехсервіс»), розмір заборгованості зменшувався та становив: на 01.01.2014 - 8026,72 грн. на 01.01.2015 - 6874,72 грн. на 01.01.2016 - 5627,72 грн. на 01.01.2017 - 5500,72 грн. на 01.01.2018 - 5500,72 грн.

Виконавче провадження з виконання вимоги №Ф-152-У від 01.03.2012 на суму 2302,07 грн. закінчено 25.11.2015, вимогу повернуто управлінню.

28.11.2017 до управління надійшла постанова Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП №37196780), винесена з метою примусового виконання вимоги №Ф-542-У від 07.02.2013 на суму 1116,99 грн. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження становили 162,57 грн.

Згідно цієї постанови відрахування проводилися в розмірі 20% пенсії, до повного погашення заборгованості по зазначеній вимозі, починаючи 01.01.2018. Відрахування здійснювались у таких розмірах: січень 2018 - 162,57 грн. (виконавчий збір і витрати виконавчого провадження) + 109,84 грн (борг); лютий 2018 - 274, 60 грн.; березень 2018 - 274, 60 грн.; квітень 2018 - 274, 60 грн; травень 2018 - 183,35 грн.

Після закінчення утримань постанова була повернута до Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби як виконана.

Виконавче провадження №37196780 з виконання вимоги №Ф-542-У від 07.02.2013 на суму 1116,99 грн. закінчено, вимогу повернуто управлінню.

Таким чином, залишок боргу перед управлінням зі сплати єдиного внеску станом на 01.03.2019 року становить 4383,73 грн.

З метою його примусового стягнення, на виконанні у Бахмацькому районному відділі державної виконавчої служби продовжує перебувати вимога №Ф-775-У від 07.08.2013 на суму 4898,66 грн. Вказану вимогу 08.08.2013 було надіслано ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням (копія повідомлення додається). Не зважаючи на передачу функцій адміністрування єдиного внеску органам ДФС, управлінням не втрачено статус стягувача в цьому виконавчому провадженні з огляду на наступне.

Вищезгаданий борг виник у ОСОБА_1 до 1 жовтня 2013 року, тобто в той час, коли адміністрування єдиного соціального внеску здійснювалося органами Пенсійного фонду.

Так, 11 серпня 2013 року набрали чинності Закони України від 04.07.2013 № 404-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» та № 406-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», якими врегульовано питання щодо передачі функцій з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від Пенсійного фонду України до органів доходів і зборів.

Відповідно до частини 4 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції Закону № 406-VII, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону № 406-VII встановлено, що процедури адміністрування, які здійснюють органи доходів і зборів, встановлені цим Законом, поширюються на періоди до набрання чинності цим Законом. Заходи адміністрування органами доходів і зборів здійснюються не раніше дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи». Органи Пенсійного фонду України продовжують адмініструвати єдиний внесок у частині завершення процедур такого адміністрування.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень цього ж Закону суми єдиного внеску, які надійшли на рахунки територіальних органів Пенсійного фонду України, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах для зарахування таких сум, підлягають перерахуванню на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах.

Таким чином, у управління зберігаються повноваження із адміністрування єдиного внеску в частині завершення розпочатих процедур.

Враховуючи вищевикладене, в обґрунтування позовних вимог не можуть бути взяті до уваги Довідка про відсутність заборгованості зі сплати податків, зборів від 19.08.2013 №077, видана Бахмацькою ОДПІ, Довідка про заборгованість з податків і зборів (обов`язкових платежів), що контролюються Бахмацькою МДПІ від 13.04.2012 №163/Б/19-012, Акт Бахмацької ОДПІ від 01.08.2013 №351-1710-.

Усі ці документи видані органами доходів і зборів у період до 01.10.2013, тобто в той час, коли функції контролю за сплатою єдиного соціального внеску були покладені на органи Пенсійного фонду.

Таким чином, зазначені довідки не стосуються заборгованості з ЄСВ, а містять інформацію виключно з тих платежів (податків, зборів), які на той час адмініструвалися податковими органами.

17.07.2013 позивачем було подано державному реєстратору заяву про припинення підприємницької діяльності.

На той час діяв Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» з останніми змінами від 01.07.2013, внесеними Законом № 5461-VІ від 16.10.2012. Відповідно до ч. II ст. 47 чинної на той час редакції Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, фізична особа - підприємець повинна була подати державному реєстраторові ряд документів, серед яких, зокрема, довідка відповідного органу Пенсійного фонду України про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування.

Оскільки за ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску та страхових коштів, управлінням така довідка видана не була.

Відповідно, у зв`язку із наявністю заборгованості, державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача також не було здійснено.

Законом України від 13.05.2014 № 1258-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» внесено суттєві зміни до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», які набрали чинності 07.07.2014. З цього часу припинення діяльності фізичних осіб - підприємців відбувається за абсолютно новими принципами. Так, фізичним особам - підприємцям надано право негайно припинити свою реєстрацію як ФОП, усуваючи всі перешкоди, що були досі (перевірки, врегулювання боргів тощо). Виникла можливість здійснювати усі процедури перевірок та врегулювання боргів, пов`язаних з підприємницькою діяльністю, вже після припинення ФОП.

Згідно вказаної редакції ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням здійснюється не пізніше наступного робочого дня після надання держреєстратору реєстраційної картки на проведення державної реєстрації припинення ФОП. Тим самим реалізовано заявницький принцип припинення ФОП, коли підприємець втрачає цей статус лише на підставі своєї заяви, причому не пізніше наступного дня, без довідок про відсутність заборгованості зі сплати податків, зборів, ЄСВ та страхових платежів.

Крім цього, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за заявницьким принципом» № 1258-VII від 13.05.2014 було передбачено, що якщо до набрання чинності цим Законом від фізичної особи - підприємця надійшла заява про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем, але не надійшла реєстраційна картка на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, то державний реєстратор зобов`язаний не пізніше місяця з дня набрання чинності цим Законом заповнити реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) цій фізичній особі повідомлення про внесення такого запису. Оскільки вказаний Закон набрав чинності 07.07.2014, а ОСОБА_1 подав заяву про припинення ним підприємницької діяльності 17.07.2013, державний реєстратор до 07.08.2014 був зобов`язаний самостійно заповнити реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення ФОП і внести запис про припинення до Держреєстру. Враховуючи зазначене, 31.07.2014 державним реєстратором внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , без додаткового звернення позивача.

Таким чином, закриття фізичної особи - підприємця після 07.07.2014 не є доказом відсутності у нього заборгованості.

При цьому позивач не оскаржує та не просить скасувати рішення відповідача про нарахування суми боргу, а лише просить зобов`язати відповідача скасувати суму боргу.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 07 червня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

О.Є. Пилипенко