Справа № 620/68/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/68/19 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
Соломко І.І.
ПОСТАНОВА
Іменем України

07 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року, що прийняте у місті Чернігові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати дії Чернігівського об`єднаного управління пенсійного Фонду України щодо не зарахування пільгового стажу за роботу в зоні відчуження ЧАЕС за період з 11.09.1997 по 11.04.2012, з 19.04.2012 по 30.06.2017, з 18.07.2017 по 05.01.2018 та з 17.01.2018 по 31.10.2018 в полуторному розмірі, протиправними;

- зобов`язати Чернігівське об`єднане управління пенсійного Фонду України провести перерахунок пенсії з урахуванням пільгового стажу за роботу в зоні відчуження ЧАЕС за період з за період з 11.09.1997 по 11.04.2012, з 19.04.2012 по 30.06.2017, з 18.07.2017 по 05.01.2018 та з 17.01.2018 по 31.10.2018 в полуторному розмірі. Також просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції у цьому рішенні також наголосив про неприйняття адміністративного позову, поданого 17.01.2019, в якому було збільшено позовні вимоги, а саме проведення перерахунку пенсії з урахуванням періоду роботи з 11.09.1997 по 11.04.2012, з 18.07.2017 по 05.01.2018 та з 17.01.2018 по 31.10.2018. Суд зазначив про те, що позивач докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи відповідно до статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням спірних періодів стажую

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач перебуває на обліку в Чернігівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Період роботи позивача з 11.09.1997 по 11.04.2012, з 19.04.2012 по 30.06.2017, з 18.07.2017 по 05.01.2018 та з 17.01.2018 по 31.10.2018 на підприємствах підтверджується наявною в матеріалах копією трудової книжки (а.с.10, 24-26).

Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії з врахуванням періоду роботи з 19.04.2012 по 30.06.2017 в полуторному розмірі.

За результатами розгляду звернення позивача, Чернігівським об`єднаним управлінням пенсійного Фонду України надано відповідь від 06.11.2018 № 78/03/03/Д-2, в якій зазначено, що для зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 19.04.2012 по 30.06.2017, необхідно надати пільгову довідку встановленого зразка, копію наказу про проведення атестації робочих місць та лист висновок експертизи умов праці про якість проведеної атестації.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що необхідною умовою для зарахування стажу роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, є проведення відповідної атестації робочого місця з метою підтвердження пільгового характеру виконуваної роботи за такою посадою, однак надані позивачем документи не підтверджують наявність атестації робочого місця позивача.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року№1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Cписком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 №1788-XII (далі Закон №1788), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.12.2005 № 1451/11731, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

З надано позивачем розрахунку трудового стажу від 08.11.2017 вбачається, відповідачем при розрахунку пенсії позивача, був врахований трудовий стаж позивача з 13.11.1984 по 05.10.1986 (військова служба), з 12.01.1987 по 12.09.1987 (навчання), з 08.10.1987 по 13.04.1989, з 10.05.1989 по 30.09.2017 (а.с. 27-28).

Як зазначалося, позивач оскаржує неврахування відповідачем періодів страхового стажу з 11.09.1997 по 11.04.2012, з 19.04.2012 по 30.06.2017, з 18.07.2017 по 05.01.2018 та з 17.01.2018 по 31.10.2018 в полуторному розмірі.

Водночас, колегія суддів наголошує на тому, що згаданий розрахунок датований 08.11.2017, а тому він не може підтверджувати бездіяльність відповідача щодо неврахування трудового стужу позивача, починаючи з 08.11.2017. Наданий позивачем лист відповідача від 06.11.2018 стосується періодів трудового стажу з 19.04.2012 по 30.06.2017, а тому також не може свідчити про відмову відповідача у зарахуванні стажу з 30.06.2017.

Таким чином, колегія суддів констатує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчиняв бездіяльність чи відмовляв у зарахуванні страхового стажу позивача з 01.10.2017, у тому числі і в пільговому розмірі, при розрахунку пенсії.

Щодо зарахування страхового стажу у полуторному розмірі, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» від 10 вересня 2008 року № 831 (далі постанова № 831) особам, які постійно працюють або виконують службові обов`язки у зоні відчуження, час роботи або служби зараховується до стажу роботи і вислуги років у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36).

Таким чином, згідно цієї норми виконання робіт за Списком № 1 не є єдиною умовою для зарахування стажу у кратному розмірі. Для зарахування працівникам, зайнятих на роботах за Списком № 1, стажу роботи і вислуги років у полуторному розмірі, вони повинні постійно працювали або виконувати службові обов`язки у зоні відчуження.

Надані позивачем довідки (а.с. 8, 9, 22, 23), а також скан-копія трудової книжки (а.с. 10, 24-26), не містять будь-яких відомостей щодо роботи позивача у зоні відчуження. Тому, ці документи не є такими, що свідчать про право позивача на врахування страхового стажу у полуторному розмірі відповідно до постанови № 831.

Водночас, про право позивача на кратне врахування страхового стажу свідчить довідка військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2014 № 106, згідно якої позивач у період з 01.08.1998 по 31.12.2009 перебував в зонах небезпеки ЧАЕС (а.с. 21). У свою чергу, зазначений період страхового стажу з 01.08.1998 по 31.12.2009 відповідачем і було враховано у полуторному розмірі, що підтверджується згаданим вище розрахунком (а.с. 28).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не надав доказів того, що він має право на зарахування страхового стажу по 01.08.1998 та після 31.12.2009 в полуторному розмірі. Водночас, період з 01.08.1998 по 31.12.2009 відповідачем враховано в полуторному розмірі як і просить позивач.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим посилання учасників справи та суду першої інстанції на атестацію робочих місць у спірний період роботи позивача. Суд апеляційної інстанції наголошує, що обставини зарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу не є предметом даної справи. Відповідні періоди були зараховані позивачу у пільговий стаж за Списком № 1. Тому, ці обставини не підлягають доказуванню. У даній справі спірним є виключно розповсюдження на ці періоди норм постанови № 831 щодо можливості їх врахування в полуторному розмірі, порушень чого з боку відповідача судом апеляційної інстанції, як зазначалося, встановлено не було.

Суд апеляційної інстанції також не вбачає порушень у висновках суду першої інстанції щодо відхилення позовної заяви, поданої 17.01.2019, у якій позивачем після залишення позову без руху було фактично змінено (збільшено) позовні вимови первинного позову. При цьому, на виконання частини сьомої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) позивач не надав суду доказів направлення копії такої заяви та доданих до неї документів відповідачу, що згідно цієї ж норми унеможливлює її прийняття до розгляду.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 пункту 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов