Справа № 120/155/19-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/155/19-а Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

06 червня 2019 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Матохнюка Д.Б. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року (головуючий суддя Дончик В.В., повний текст рішення виготовлено 19.02.2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бершадського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
в січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бершадського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Бершадського ОУПФ України у Вінницькій області від 21.08.2018 № 15 про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із зменшенням пенсійного віку на десять років;

- зобов`язати призначити, нарахувати та виплатити йому, починаючи з 01 червня 2018 року, пенсію відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Підставою для звернення до суду з даним позовом слугувала незгода позивача з відмовою пенсійного органу у призначенні йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, пенсії відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, із зменшенням пенсійного віку на 10 років.

На переконання позивача, єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема і призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Вимогу ж пенсійного органу стосовно надання різного роду довідок для уточнення інформації стосовно періодів роботи (служби) у зоні відчуження та місцевості, де проводились ліквідаційні роботи, позивач вважає безпідставною

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на допущенні судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення окружного суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначив факти та доводи, які були ним викладені в позовній заяві.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , 1966 року народження, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-ХІІ, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (Категорія 3), виданого позивачу Вінницькою ОДА 22.03.1993 року, перереєстрованого 22.10.1997 року, та посвідченням серії НОМЕР_2 , виданого в червні 1987 року.

01.06.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, до якої було долучено необхідний пакет документів, про призначення йому пенсії, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Розпорядженням № 15 від 21.08.2018 року Бершадське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посилаючись на неможливість встановлення із поданих документів населеного пункту чи об`єкту, де заявником проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що участь позивача в 1986 року в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме в зоні відчуження є непідтвердженою, а його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за відповідних умов місця та періоду участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дає, відповідно до частини 1 статті 55 Закону № 796-XII, право для зменшення пенсійного віку лише на 5 років.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку виниклим правовідносинам зазначає наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії призначаються із зменшенням пенсійного віку.

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів пенсійний вік зменшується на 10 років.

Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 передбачено, що документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали визначену кількість днів у зоні відчуження.

В свою чергу довідки про період проживання, роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах 27 лютого 2018 року у справі № 344/9789/17, від 31 липня 2018 року у справі № 751/2050/17.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 1 до 14, у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або на їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році видаються відповідні посвідчення. В пункті 10 Порядку уточняється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Як встановлено в ході розгляду справи та не заперечувалось сторонами, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до 3 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 22.03.1993 року, перереєстрованого 22.10.1997 року, та посвідченням серії НОМЕР_2 , виданого в червні 1987 року.

Окрім того, з військового квитка позивача № НОМЕР_3 від 23.10.1984 року та архівної довідки №17991 виданої Управлінням хімічних військ Прикарпатського військового округу від 22.07.1993 року вбачається, що позивач у період з 25.05.1986 року по 15.10.1986 року у складі військової частини 18007 /Овруч/ виконував задачі по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження.

В даному випадку судова колегія вважає за необхідне зауважити, що небезумовне співпадання участі позивача в ліквідації аварії на ЧАЕС свідчить на користь саме позивача, оскільки загалом підтверджується необхідна кількість днів його перебування в зоні відчуження у 1986 році, що дає право на призначення пенсії за зниженням пенсійного віку на 10 років.

Також суд зазначає, що дислокація військової частини не в зоні відчуження не позбавляє особу можливості брати участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а остання підтверджується рештою доказів.

Аналогічної правової позиції притримується і Верховний Суд у постанові від 24.07.2018 року у справі №524/2062/17.

Тож, враховуючи, що позивач, досягнувши 50-річного віку, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки його посвідчення недійсним не визнавалось, а наданий статус не оскаржувався, приймав у період з 25.05.1986 по 15.10.1986 року участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наявні всі підстави для призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що право позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років не підтверджено документами, передбаченими пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бершадського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Бершадського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», викладену у розпорядженні від 21 серпня 2018 року за №15.

Зобов`язати Бершадське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 червня 2018 року пенсію зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Бершадського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Матохнюк Д.Б. Курко О. П.