Справа № 340/627/19
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2019 року м. Дніпросправа № 340/627/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року (суддя першої інстанції Черниш О.А.) у справі №340/627/19 за позовом ОСОБА_1 до Соколівського сільського голови Завірюхи Інни Григорівни, Соколівської сільської ради про визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Соколівського сільського голови Завірюхи Інни Григорівни, Соколівської сільської ради, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Соколівського сільського голови Завірюхи Інни Григорівни у зв`язку з несвоєчасним наданням їй інформації; стягнути з Соколівської сільської ради на її користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної протиправним рішенням №544 від 06.07.2016 року та бездіяльністю Соколівської сільської ради у зв`язку з несвоєчасним наданням їй інформації.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду з позовом. Також цією ухвалою позивачу встановлено десятиденний строк з моменту її отримання для надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з зазначенням підстави для поновлення строку та докази поважності причин його пропуску, оскільки предметом спору у даній справі є є бездіяльність Соколівського сільського голови Завірюхи Інни Григорівни щодо несвоєчасного надання позивачці за її заявою інформації, яка мала місце у 2016 році, а також стягнення з Соколівської сільської ради моральної шкоди, заподіяної такою бездіяльністю та рішенням Соколівської сільської ради Кіровоградського району від 06.07.2016 року №544 "Про розгляд заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ", яке визнано протиправним та скасовано постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.11.2016 року у справі №390/1385/16-а, а позивач звернулась до суду лише у 2019 році.

26 березня 2019 року до Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача в якій зазначила, що 24.05.2016 року позивач разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до Соколівської сільської ради із колективною заявою про надання їм дозволу на розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Рішенням Соколівської сільської ради Кіровоградського району від 06.07.2016 року №544 їм відмовлено у наданні такого дозволу, про що лише 28.07.2016 року за №441 надіслано відповідь. За позовом ОСОБА_1 до Соколівської сільської ради ці дії та рішення Соколівської сільської ради визнані протиправними постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.11.2016 року у справі №390/1385/16-а, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 року та роз`яснена ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02.11.2017 року. Згодом за скаргою ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на дії Соколівського сільського голови Завірюхи І.Г. щодо порушення Закону України "Про звернення громадян" при розгляді заяви від 24.05.2016 року, відносно Завірюхи І.Г. у травні 2018 року було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.7 ст.212-3 КУпАП, та постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03.09.2018 року (справа №390/1070/19) Завірюху І.Г. визнано винною у вчиненні цього адміністративного правопорушення, а провадження по справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Про ухвалення цієї постанови позивачці не було відомо, а копії матеріалів щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення вона отримала лише у січні 2019 року. Тому стверджує, що строк звернення до суду з цим позовом пропущено з поважних причин.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу відповідно до приписів ч. 2 ст. 123, п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять у її задоволенні відмовити.

Сільський голова у відзиві зазначав, що посилання позивача на матеріали провадження про накладення адміністративного стягнення не впливає на можливість звернення до суду з вказаним позовом, в строки визначені законодавством.

Сільська рада зазначила, що матеріали провадження про накладення адміністративного стягнення на фізичну особу не є підставою поважності пропуску строку звернення до суду з відповідним позовом до юридичної особи.

Відповідно до приписів статті 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи .

Відповідачі не скористалися своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що предметом спору в даній справі є бездіяльність Соколівського сільського голови Завірюхи Інни Григорівни щодо несвоєчасного надання позивачці за її заявою інформації, яка мала місце у 2016 році, а також стягнення з Соколівської сільської ради моральної шкоди, заподіяної такою бездіяльністю та рішенням Соколівської сільської ради Кіровоградського району від 06.07.2016 року №544 "Про розгляд заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ", яке визнано протиправним та скасовано постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.11.2016 року у справі №390/1385/16-а.

Звернувшись до суду з даним позовом лише у березні 2019 року, позивачка пропустила шестимісячний строк, установлений частиною 2 статті 122 КАС України.

У позовній заяві та у заяві про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 посилалася на те, що 24.05.2016 року вона разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до Соколівської сільської ради із колективною заявою про надання їм дозволу на розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Рішенням Соколівської сільської ради Кіровоградського району від 06.07.2016 року №544 їм відмовлено у наданні такого дозволу, про що лише 28.07.2016 року за №441 надіслано відповідь. За позовом ОСОБА_1 до Соколівської сільської ради ці дії та рішення відповідача-2 визнані протиправними постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.11.2016 року у справі №390/1385/16-а, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 року та роз`яснена ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02.11.2017 року. Згодом за скаргою ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на дії Соколівського сільського голови Завірюхи І.Г. щодо порушення Закону України "Про звернення громадян" при розгляді заяви від 24.05.2016 року, відносно Завірюхи І.Г. у травні 2018 року було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.7 ст.212-3 КУпАП, та постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03.09.2018 року (справа №390/1070/19) Завірюху І.Г. визнано винною у вчиненні цього адміністративного правопорушення, а провадження по справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Про ухвалення цієї постанови позивачці не було відомо, а копії матеріалів щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення вона отримала лише у січні 2019 року. Тому стверджує, що строк звернення до суду з цим позовом пропущено з поважних причин.

Згідно з ч. 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами п. 9 ч. 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Суд першої інстанції оцінюючи доводи, наведені позивачкою у заяві про поновлення строку звернення до суду дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що поважними причинами пропуску цього строку визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, і мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Однак наведені позивачкою обставини не доводять поважність причин пропуску цього строку, оскільки вони не пояснюють тривале зволікання позивачки зі зверненням до суду з новим позовом на захист її прав від порушень у правовідносинах, які виникли ще у 2016 році, зокрема про визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 у зв`язку з несвоєчасним наданням відповіді на заяву від 24.05.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Факт звернення ОСОБА_1 у 2016 році до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом до відповідача-2 -Соколівської сільської ради щодо - оскарження дій при розгляді її заяви від 24.05.2016 року свідчить, що про порушення її прав, зокрема внаслідок несвоєчасного розгляду колективної заяви від 24.05.2016 року, на той момент позивачці було достеменно відомо. Доказів, які б доводили наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними труднощами для своєчасного звернення до суду з новим позовом до Соколівського сільського голови та з похідною вимогою про відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, позивачкою суду не надано.

Посилання ОСОБА_1 на подання нею у 2017 році скарги до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, складання вказаним органом протоколу про адміністративне правопорушення відносно Завірюхи І.Г. , та витребування копій таких документів не є поважними причинами пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду, оскільки позивач звертаючись до суду із вищевказаним позовом, як підставу такого визначає - протиправність рішення відповідача, яке було оскаржено в судовому порядку та ненадання відповідачем інформації за результатами розгляду звернення, у встановлені законодавством строки, що встановлено судовими рішеннями, справа №390/1385/16-а.

Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позивачем на виконання ухвали суду про залишення позову без руху не було надано заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності причин пропуску такого строку та не наведено пояснень та доказів на підтвердження таких доводів.

Згідно з частиною першою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Отже, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції було належним чином встановлено обставин, що мають значення для правильного вирішення питання щодо можливості повернення адміністративного позову відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України, п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, внаслідок чого зроблено правильний висновок про порушення позивачем строку звернення до суду, оскільки позивач звернувся до суду з позовом після спливу строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, та не навів поважних підстав для його поновлення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі №340/627/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до статей 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10.06.2019 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва