Справа № 320/5974/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м. Київ № 320/5974/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Черниш А.І.,

за участю представників сторін:

від позивачів - Пироженко С.О.,

від відповідача - Коваленко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

до Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконною

бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулися ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі позивач-2, ОСОБА_2 ) з позовом до Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київській області (далі - відповідач, Бушевська сільська рада), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення сесії сьомого скликання Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області від 20.09.2017 № 196-22-ШІ «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж сільського кладовища в с. Бушеве»;

- визнати незаконною бездіяльність Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області, що виражається в недотриманні та не виконанні Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПІН 2.2.2.0280-99 та Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань затвердженого наказом Держжитлокомунпослуг України від 19.11.2003 року № 193.

- зобов`язати Бушевську сільську раду Рокитнянського району Київської області огородити межі діючого кладовища непрозорою капітальною огорожею у відповідності до встановлених законодавством норм і правил.

- зобов`язати Бушевську сільську раду Рокитнянського району Київської області привести санітарно-захисну зону до встановлених законодавством норм, зокрема очистити відведену санітарно-захисну зону від відходів та забезпечити облаштування місць для збору сміття та ритуальних предметів.

- зобов`язати Бушевську сільську раду Рокитнянського району Київської області прийняти рішення про повне припинення поховання померлих (закриття) кладовища.

- стягнути з Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області на користь ОСОБА_1 (РНОКППНОМЕР_2) в рахунок відшкодування моральної шкоди 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн.

- стягнути з Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що є мешканцями села Бушеве Рокитнянського району Київської області та вказали, що в процесі приватизації земельних ділянок їм стало відомо про існування рішення відповідача від 20 вересня 2017 року № 196-22-VII- «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж сільського кладовища в с. Бушеве».

Свої вимоги позивачі мотивують тим, що приймаючи зазначене рішення сільська рада порушила права жителів села на санітарну безпеку, оскільки вибране місце під кладовище не відповідає вимогам Державних санітарних правил та норм № 2.2.2.028-99 «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України», що зазначено у висновку Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, складеного за результатами виїзної перевірки.

Зокрема, проект землеустрою щодо впорядкування сільського кладовища складений за відсутності затвердженого належним чином генерального плану населеного пункту або окремої його частини. Також, при прийнятті вказаного рішення не було враховано громадських та приватних інтересів щодо важливого питання - функціонування сільського кладовища.

Крім того, позивачі стверджують, що з оскаржуваного рішення неможливо встановити кому надано дозвіл на розробку документації із землеустрою, в той час як законом передбачено існування спеціалізованого комунального підприємства, а також неможливо встановити в якому правовому полі перебуває на сьогодні земельна ділянка під кладовищем та яким чином визначено площу кладовища у розмірі 1, 8 га, в той час як існує чітка нормативна база для визначення необхідної площі кладовища.

Додатково зазначили, що кладовище розміщене на пагорбі зі схилом в напрямок будинків позивачів та відстань від кладовища до будинків і колодязів позивачів приблизно 80 метрів, а у випадку розширення меж сільського кладовища відстань буде в рази меншою, що порушує вимоги норм чинного законодавства.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче судове засідання на 15.01.2019.

04.01.2019 до суду надійшов відзив на позов Бушевської сільської ради, в якому відповідач позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог, аргументуючи наступним.

По-перше, відповідач вказав, що позивачі просять визнати незаконним та скасувати рішення сесії сьомого скликання Бушевської сільської ради від 20.09.2017 № 196-22-VІІ «Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж сільського кладовища в с. Бушеве». Питання порушені в оспорюваному рішенні, регулюються Земельним кодексом України, у відповідності до вимог якого порядок передачі земельних ділянок передбачає два етапи: дозвіл на розробку документації із землеустрою та затвердження розробленої документації з подальшою її державною реєстрацією. Отже, лише після державної реєстрації у особи виникає речове право, а тому рішення, яким надано дозвіл на розробку документації із землеустрою, є проміжним та не породжує цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, відповідач вказує, що оспорюваним рішенням не порушені права позивачів.

По-друге, що стосується позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності, що виражається в недотриманні та не виконанні Державних санітарних правил та Порядку утримання кладовищ, то Бушевська сільська рада заперечує проти цих позовних вимог з тих підстав, що до суду не надано доказів того, що виявлені органом контролю порушення санітарно-епідемоологічного законодавства порушують права позивачів та інших. Питання усунення цих порушень регулюються іншими нормативно-правовими актами, зокрема Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено право контролюючого органу звернутися з адміністративним позовом про усунення виявлених порушень.

Крім того, в ході судового розгляду представник відповідача вказувала, що на її думку суд має закрити провадження у справі в частині позовних вимог, які викладені у пунктах 2-5 позовної заяви, оскільки такі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, відповідач зазначив, що оскаржуваним рішенням позивачам не завдано моральної шкоди.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 суд на підставі статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України відклав підготовче судове засідання на 06.02.2019.

06.02.2019 до суду надійшло клопотання відповідача про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - без розгляду.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 суд відклав підготовче судове засідання на 26.02.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у задоволенні клопотання Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено з мотивів, наведених у тексті ухвали.

Представник позивачів заперечуючи проти доводів відповідача подав до суду письмові пояснення, відповідно до змісту яких представник вказує, що, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення посилається лише на Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» та на статті 12, 53,123 Земельного кодексу України, проте зі змісту вказаних статей не зрозуміло яким чином вони можуть стосуватися прийняття рішення про розширення меж кладовища. У оспорюваному рішенні взагалі відсутня будь-яка аргументація та посилання на документи чи спеціальні нормативно-правові акти.

Крім того, представник позивачів звертав увагу суду, що із наданого Бушевською сільською радою тексту оскаржуваного рішення вбачається, що у ньому вже відсутні слова "про інвентаризацію земель сільського кладовища".

Також представник вказав, що відповідач не позбавлений права оскаржити висновки Держпродспоживслужби або надати докази які б підтвердили дотримання санітарного законодавства при розміщенні кладовища.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 суд на підставі статті 183 Кодексу адміністративного судочинства України закінчив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 09.04.2019.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 суд на підставі частини першої статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку із надходженням заяви представника позивачів відклав судове засідання на 14.05.2019.

У судовому засіданні, призначеному у справі на 14.05.2019 оголошено перерву до 21.05.2019. На підставі частини другої статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні оголошено перерву до 28.05.2019.

У судове засідання, призначене у справі на 28.05.2019 з`явилися представники сторін.

Присутній у судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача не визнала позовні вимоги та вказала, що орган місцевого самоврядування виніс технічну документацію про межі кладовища у розмірі 1,8 га, однак остання на даний час не розроблена. Щодо тверджень позивачів про виявлені Держпродспоживслужбою порушень санітарних правил, викладених у листі, представник пояснила, що фактично Держпродспоживслужбою вказаний висновок складено на підставі заяв позивачів і без складання будь-яких приписів або рішень, а також без проведення відповідної перевірки на місці, тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з рішення Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області сьомого скликання від 20.09.2017 № 196-22-VІІ «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж сільського кладовища в с. Бушеве» відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.12, 53, 123 Земельного кодексу України про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж сільського кладовища в с. Бушеве Рокитнянського району Київської області, сесія Бушевської сільської ради вирішила надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сільського кладовища орієнтованою площею 1,8 га в селі Бушеве Рокитнянського району Київської області. Рекомендувати укласти договір на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і інвентаризації, із землевпорядною організацією, яка має відповідний дозвіл на виконання землевпорядних робіт. Погоджена у встановленому порядку технічна документація із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, винести та затвердження сесії Бушевської сільської ради (а.с.35).

Як встановлено судом, позивачі звернулися до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області із заявою про проведення перевірки щодо ситуації з сільським кладовищем с. Бушеве Рокитнянського району Київської області.

Відповідно до листа Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 19.06.2018 № 10-04.1-12/5259 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області в межах повноважень розглянуто колективне звернення гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо розширення Бушевською сільською радою межі існуючого кладовища за рахунок земельних ділянок заявниць та можливого порушення вимог санітарного законодавства при утриманні діючого кладовища та інформує наступне (а.с.22-23).

13.06.2018 фахівцями Рокитнянського районного управління Головного управління було проведено збір інформації та встановлено, що Бушевською сільською радою не затверджено генеральний план розвитку с. Бушеве Рокитнянського району Київської області, що є порушенням п.3.2 Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримування кладовищ в населених пунктах України» ДСаПІН 2.2.2.028-99, згідно якого місцезнаходження кладовищної ділянки та її розміри передбачаються генеральним планом розвитку населеного пункту.

Як встановлено судом, Держпродспоживслужбою у Київській області направлено дане звернення до розгляду та вжиття відповідних заходів реагування відповідно до вимог Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримування кладовищ в населених пунктах України» ДСаПІН 2.2.2.028-99, а саме:

- розробити та затвердити генеральний план розвитку с. Бушеве Рокитнянського району Київської області;

- передбачати відведення земельної ділянки під нове кладовище генеральним планом розвитку населеного пункту;

- витримати санітарно-захисну зону від території кладовища традиційного поховання і крематорію до житлових і громадських будівель, зон відпочинку, а також колективних садів та городів не меншою ніж 300 м (Державні санітарні правила № 379/1404), а від території кладовища до поховання урн після кремації до житлових і громадських будівель та об`єктів, що прирівняні до них, не меншою 100 м;

- при розташуванні кладовища вище населеного пункту стосовно потоку ґрунтових вод, які живлять джерела децентралізованого господарсько-питного водопостачання (колодязі, каптажі, тощо) та у випадку гідрологічного зв`язку поверхні кладовища з водоносним горизонтом, санітарно-захисну зону збільшити до 500 м;

- забезпечити утримання в належному стані діючого кладовища;

- вирішити питання закриття діючого кладовища при повному використанні територій під захоронення і неможливості проведення повторного поховання за погодженням з Головним управлінням Держпродспоживслужби;

- організувати проведення лабораторних досліджень питної води в індивідуальних колодязях заявниць на відповідність ДСанПІН 2.2.4-171-10 «Гігієнічні вимоги до питної води призначеної для споживання людиною» та у разі невідповідності її в м місцях водозабору вимогам ДСанПІН 2.2.4-171-10 забезпечити мешканців села питною водою, кількість та якість якої повинна відповідати вимогам санітарних норм.

Вказаний лист також був направлений до Бушевської сільської ради. Водночас, будь-яких актів, приписів або рішень Держпродспоживслужбою у Київській області відносно відповідача прийнято не було.

Як вбачається з наданого до суду рішення виконавчого комітету Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області № 51 28.04.1995 року «Про виділення земельної ділянки під кладовище в селі Бушево» в зв`язку з необхідністю розширення території кладовища в селі Бушево та погодження з відповідними службами району виконком сільської Ради народних депутатів вирішив виділити для розширення кладовища земельну ділянку в розмірі одного гектара, за рахунок присадибних ділянок громадян (а.с.111).

Відповідно до рішення Бушевської сільської ради шостого скликання № 255-30-VІ від 04.04.2013 «Про пролонгацію терміну дії генерального плану с. Бушеве» генеральний план с. Бушеве Рокитнянського району Київської області, термін дії якого було продовжено до 2015 року рішенням ХХХVІІ сесії V скликання Бушевської сільської ради від 15.02.2010 №600, вважати безстроковим.

Також судом було встановлено, що Рокитнянською районною державною адміністрацією було розглянуто звернення ОСОБА_2 з приводу виділення земельної ділянки відповідно до наявних документів на спадщину на засіданні районної робочої групи з опрацювання та комплексного вирішення питань реалізації державної політики у сфері раціонального використання та охорони земель у Рокитнянському районі Київської області 01.11.2017 (протокол засідання 11/17) та робоча група рекомендувала Бушевському сільському голові винести на розгляд сесії питання коригування генерального плану села Бушеве (зокрема в частині використання території кладовища та земельних ділянок що прилягають до нього), що підтверджується листом від 01.11.2017 № 249. (а.с.155).

Не погоджуючись з прийнятим сесію сьомого скликання Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області рішенням від 20.09.2017 № 196-22-VІІ «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж сільського кладовища в с. Бушеве» та вважаючи порушеним їх інтерес, позивачі звернулися з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Основоположний закон держави передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Згідно з підпунктом 11 пункту «а» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до власних повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить забезпечення утримання в належному стані кладовищ, інших місць поховання та їх охорони.

Загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання регулює Закону України "Про поховання та похоронну справу".

Відповідно до ст.1 вищезазначеного Закону поховання це діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого (далі - тіла); забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України "Про поховання та похоронну справу" кладовище - це відведена в установленому законом порядку земельна ділянка з облаштованими могилами та/або побудованими крематоріями, колумбаріями чи іншими будівлями та спорудами, призначеними для організації поховання та утримання місць поховань.

Відповідно до ч.5 Закону України "Про поховання та похоронну справу" державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання впроваджуються в порядку, передбаченому законом, з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я людей, тварин, охорони рослин, а також майна та довкілля, створення умов для раціонального використання всіх видів ресурсів. Державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання складаються з: обов`язкових містобудівних, екологічних вимог та санітарно-гігієнічних норм щодо створення та функціонування кладовищ, крематоріїв, інших місць поховань; технічних умов щодо виготовлення предметів ритуальної належності; необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання померлих і ритуального обслуговування населення; єдиної методики визначення вартості надання громадянам необхідного мінімального переліку видів ритуальних послуг та реалізації предметів ритуальної належності. Розроблення і прийняття державних стандартів у галузі поховання здійснюється в порядку, встановленому законом.

За правилами першої та п`ятої частин статті 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу» організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами.

Органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції: 1) вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання; 2) забезпечують будівництво, утримання в належному стані та охорону місць поховання; 3) створюють ритуальні служби; 4) вирішують питання про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв`язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; про надання допомоги на поховання померлих громадян в інших випадках, передбачених цим Законом; 5) здійснюють контроль за дотриманням законодавства стосовно захисту прав споживачів у частині надання суб`єктами господарювання ритуальних послуг та реалізацією ними предметів ритуальної належності; 6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 № 193, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8.09.2004 за № 1113/9712 (далі за текстом - Порядок № 193) для розміщення місця поховання спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування відповідно до вимог земельного законодавства та гігієнічних вимог щодо облаштування і утримання кладовищ у населених пунктах України (ДСанПіН 2.2.2.028.99) надається земельна ділянка. Наявність місця поховання передбачається проектом планування та забудови населеного пункту з урахуванням подальшого розширення його території.

Площа ділянки, відведеної під місця традиційного поховання, визначається з розрахунку 0,24 га на 1000 чоловік, що проживають у міській, та 0,1 га на 1000 чоловік у сільській місцевостях. Для організації поховання урн з прахом померлого ця норма становить 0,02 га на 1000 чоловік. Розміри земельних ділянок, що відводяться для поховання, допускається уточнювати залежно від співвідношення місць традиційного поховання і місць для поховання урни з прахом, з урахуванням місцевих умов.

Мінімальна територія місць поховань - 0,5 га.

Зважаючи на викладені правові норми, саме на органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи покладено обов`язок забезпечення дотримання законодавчих норм при виділенні земельних ділянок для організації місць поховання та забезпечення нормальної діяльності таких місць.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 Закону України «Про поховання та похоронну справу» для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в установленому законом порядку відповідному спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування надається земельна ділянка.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад забезпечують планування та впорядкування території місць поховання згідно з генеральними планами забудови відповідних населених пунктів та іншої містобудівної документації з дотриманням обов`язкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог.

Підпунктом 1.1 пункту 1 Порядку № 193 передбачено, що для розміщення місця поховання спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування відповідно до вимог земельного законодавства та гігієнічних вимог щодо облаштування і утримання кладовищ у населених пунктах України (ДСанПіН 2.2.2.028.99) надається земельна ділянка. Наявність місця поховання передбачається проектом планування та забудови населеного пункту з урахуванням подальшого розширення його території.

Крім того, слід зазначити, що в оспорюваному рішенні відповідачем вказано «…надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сільського кладовища орієнтованою площею 1,8 га…». У свою чергу, в судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до наданого кадастрового плану зовнішніх меж земельної ділянки Бушевської сільської ради (кладовища) площа земельної ділянки складає 2,2899 га.

Проте, ані сільський голова с. Бушеве, ані представник Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області не змогли в судовому засіданні пояснити, яким чином визначено розмір меж земельної ділянки сільського кладовища с. Бушеве, саме у розмірі 1,8 га. Також відповідачем не вказано жодного посилання із нормативно-правовим обґрунтуванням щодо визначення меж ділянки кладовища у розмірі 1,8 га у відзиві на позов та не надано будь-яких доказів щодо обгрунтування виділення під кладовище земельної ділянки саме такого розміру. Крім того, представники відповідача не змогли мотивувати чи не порушується межі санатраної зони у разі збільшення кладовища на 1,8 га.

При цьому, дослідивши Протокол засідання 22 сесії сьомого скликання Бушевської сільської ради від 20.09.2017 (а.с. 114-121) на якому було прийятно спірне рішення, судом встановлено про відсутність у його змісті належної мотивації із посиланням на відповідні землевпорядні та інші документи щодо виділення земельної діялнки під кладовище саме у такому розмірі 1,8 га.

Документів на відведення земельної ділянки під кладовище в с. Бушеве, зокрема відповідної технічної документації щодо визначення первинних меж кладовища відповідач не надав, лише надав суду копію рішення № 51 від 28.04.1995 виконавчого комітету Бушевської сільської Ради Народних депутатів Рокитнянського району Київської області про виділення для розширення кладовища земельну ділянку в розмірі одного гектара, за рахунок присадибних ділянок громадян.

Крім того, у спірному рішенні не визначено суб`єкта, якому надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сільського кладовища.

Слід зазначити, що до матеріалів справи сторонами також долучене рішення сьомого скликання Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області від 20.09.2017 № 196-22-VІІ «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж та інвентаризації сільського кладовища в с. Бушеве», відповідно до змісту якого відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.12, 53, 123 Земельного кодексу України про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж сільського кладовища в с. Бушеве Рокитнянського району Київської області, сессія Бушевської сільської ради вирішила надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і інвентаризацію сільського кладовища площею 1,8 га та уточнення кінцевої площі після інвентаризації в селі Бушеве Рокитнянського району Київської області. Рекомендувати укласти договір на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і інвентаризації, із землевпорядною організацією, яка має відповідний дозвіл на виконання землевпорядних робіт. Погоджена у встановленому порядку технічна документаці із землеустрою, винести на розгляд та затвердження сесії Бушевської сільської ради (а.с.48).

Таким чином досліджуючи текст оспорюваних рішень судом встановлено, що відповідачем було прийнято два тотожних рішення від 20.09.2017 № 196-22-VІІ з анаголічних підстав та аналогічним змістом (надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж сільського кладовища), проте вони різняться між собою за змістом.

Зокрема, як вбачається з вказаних рішень у назві одного і з них наявні слова у назві «та інвентаризації сільського кладовища» та у тексті якого сесією Бушевської сільської ради вирішено надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і інвентаризацію сільського кладовища площею 1,8 га.

Для з`ясування необхідних відомостей для підтвердження існування двох рішень, різних за змістом та однакових за номером та датою, судом було витребувано у Бушевської сільської ради копію рішення Бушевської сільської ради сьомого скликання від 20.09.2017 № 196-22-VІІ та заслухано пояснення сілького голови с. Бушеве, який пояснив, що було допущено технічну помилку і правильним є рішення сьомого скликання Бушевської сільської ради Рокитнянського району від 20.09.2017 № 196-22-ШІ «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж сільського кладовища в с. Бушеве». Саме такий текст рішення був надісланий суду відповідачем листом від 21.02.2019 (а.с. 103-104).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача суду не надав та не доводів суду правомірності оскаржуваного рішення, у свою чергу слід зазначити, що судом встановлено, що прийняте Бушевською сільською радою Рокитнянського району Київської області рішення від 20.09.2017 № 196-22-VІ «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж сільського кладовища в с. Бушеве» не є обґрунтованим та вмотивованим, а також таким, що прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення сесії сьомого скликання Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області від 20.09.2017 № 196-22-VІІ «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж сільського кладовища в с. Бушеве» є потиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відносо позовних вимог позивачів, які викладені у пунктах 2-5 позовної заяви, слід зазначити про таке.

Як стверджував, у судовому засіданні представник позивачів, відстань від кладовища до будинку ОСОБА_2 , ОСОБА_1 складає 80 м., у свою чергу, у разі збільшення меж території кладовища відстань між будинками та кладовищем зменшиться, що є порушенням санітарно-гігієнічних норм, тому на думку позивачів відповідач допускає бездіяльність щодо недотримання та не виконання санітраних норм. Також позивач не вчиняє дій щодо огородження меж кладовища та не припиняє поховання померлих, а також не закриває кладовище, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача це зробити.

Водночас, суд звертає увагу, що позивачами не було надано суду жодних доказів на підтвердження обставин та тверджень, які викладені у позовній заяві. На запитання суду чи задокументовано відповідними органами до повноважень яких належить питання моніторингу та контролю дотримання санітарних правил та норм у разі порушень з боку відповідача та чи приймалися такими органами приписи або рішення щодо усунення таких порушень, представник позивачів надав негативну відповідь, а також не зміг пояснити суду якими доказами підтверджується факт безконтрольного поховання, як зазначено у позові, і не надав доказів того, чи були за такими фактами звернення позивачів до відповідних органів для здійснення документальної фіксації цих обставин. Також позивачами не було надано суду і будь-яких звернень з цього приводу до Бушевської сільської ради.

При цьому, зі змісту листа від 19.06.2018 № 10-04.1-12/5259 Управління Держпродспоживслужби у Київській області вбачається, що у вказаному листі не встановлено наявність порушень державних санітарних правил відповідачем і вказано лише про необхідність вжиття певних заходів щодо розробки та затвердження генерального плану с. Бушеве, витримати санітарнно-захисну зону від території кладовища до житлової та громадської забудови, забезпечити в належному стані діючого кладовища тощо.

У свою чергу, наявні у справі фотокартки, які додані до позову не приймаються судом до увагу, оскільки вони не містять жодної ідентифікації щодо дати їх створення і за допомогою цих фотокарток не можливо встановити реальної відстані від кладовища до будинків, оскільки для цього необхідно робити відповідні заміри посадовою особою землевпорядної організації.

Відповідно до вимог, частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Отже, обов`язок доказування відповідача не звільняє позивача від доказування тих обставин на яких грунтуються вимоги позивача.

Враховючи викладене, посилання позивача на Закон України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення" та постанову Головного державного санітарного лікаря Уккраїни від 01.07.1999 № 28, яким затверджені "Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України" не приймаються судом до уваги, оскільки позивачами не доведено суду тих обставин на яких грунтуються їх вимоги.

Таким чином, позовні вимоги в частині: визнання незаконною бездіяльність Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області, що виражається в недотриманні та не виконанні Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПІН 2.2.2.0280-99 та Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань затвердженого наказом Держжитлокомунпослуг України від 19.11.2003 року № 193; зобов`язання Бушевську сільську раду Рокитнянського району Київської області огородити межі діючого кладовища непрозорою капітальною огорожею у відповідності до встановлених законодавством норм і правил; зобов`язання Бушевську сільську раду Рокитнянського району Київської області привести санітарно-захисну зону до встановлених законодавством норм, зокрема очистити відведену санітарно-захисну зону від відходів та забезпечити облаштування місць для збору сміття та ритуальних предметів; зобов`язання Бушевську сільську раду Рокитнянського району Київської області прийняти рішення про повне припинення поховання померлих (закриття) кладовища задоволенню не підлягають.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо наявності підстав для закриття провадження у справі в частині наведених позовних вимог, оскільки заявлені позивачами вимоги підлягають розгляду саме в порядку адміністративного судочинства про що було зазначено в ухвалі від 07.12.2018 про відкриття провадження в адмінітсративній справі. При цьому, у вказаній ухвалі було зазначено, що ця ухвала може бути оскаржена сторонами у разі порушення судом правил підсудності, водночас позивачем відповідної апеляційної скарги на вказану ухвалу подано не було.

Крім того у позовній заяві позивачі просять суд стягнути з Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 28 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причиннного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачами не надано жодних доказів спричинення їм моральної шкоди, не зазначено та не доведено в чому вона полягає, не надано відповідного розрахунку, не доведено причинного зв`язку між неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків для позивача.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в ході слухання справи обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом сплатила судовий збір у сумі 705,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією від 07.11.2018 № 29 та 704,80 грн, що підтверджується відповідною квитанцією від 03.12.2018 № 0.0..1. У свою чергу ОСОБА_2 при зверненні до суду з даним позовом сплатила судовий збір у сумі 1410 грн, що підтверджується відповідною квитанцією від 03.12.2018 № 0.01..1

Таким чином, враховуючи ту обставину, що судом задоволено одну позовну вимогу, суд дійшов висновку, що витрати позивачів, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 704,80 грн., підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області, у відповідності до кількості задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення сесії сьомого скликання Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області від 20 вересня 2017 року № 196-22-VІІ "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж сільського кладовища в с. Бушеве".

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Стягнути судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 копійок на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області (; місцезнаходження: 09643, Київська область, Рокитнянський район, с. Бушеве, вул. Миру, 2).

5. Стягнути судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 копійок на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області (; місцезнаходження: 09643, Київська область, Рокитнянський район, с. Бушеве, вул. Миру, 2).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 11 червня 2019 р.