Справа № 120/1132/19-а
Суддя: Демитор Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 червня 2019 р. Справа № 120/1132/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Демитор Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Данильченка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ліщини Івана Юрійовича про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

02.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ліщини Івана Юрійовича в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого у справах ЄСПЛ Ліщини Івана Юрійовича у відсутності з 01.02.2019 року належної координації і контролю за вжиттям відповідальними органами додаткових заходів індивідуального характеру для відновлення його порушених прав по належному виконанню мір зобов`язального характеру та сплат непогашеного боргу повного розрахунку, який встановлений Компанією ( Державна акціонерна компанія «Укрресурси»), що на сьогодні залишаються невиконаними;

- зобов`язати Уповноваженого у справах ЄСПЛ Ліщину Івана Юрійовича шляхом надання запитів Компанії та інших відповідальних органів здійснити координацію дій і контроль за вжиттям і виконання ними додаткових заходів індивідуального характеру і відновленню його порушених прав та належному виконанню мір зобов`язального характеру та сплаті залишку непогашеного боргу повного розрахунку, що встановлений Компанією, в частині, які на сьогодні залишаються невиконаними;

- стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду в сумі 100 000 грн. завданої протиправною бездіяльністю Уповноваженого у справах ЄСПЛ Ліщини Івана Юрійовича, шляхом її списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України;

- зобов`язати Уповноваженого у справах ЄСПЛ Ліщину Івана Юрійовича протягом одного місяця з дня набрання рішення суду законної сили подати до суду звіт про виконання судового рішення в частині зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії для забезпечення відновлення його порушених прав;

- винести окрему ухвалу суду в адресу Міністерства юстиції України про системні порушення Закону відповідальними за відновлення його прав і неналежне виконання судових рішень, що стало причиною численних позовів до суду і звернень до ЄСПЛ та вже нанесло і продовжує наносити збитки державному бюджету за неналежне виконання додаткових індивідуальних заходів, згідно законодавства і рішення ЄСПЛ.

Позовні вимоги мотивовані бездіяльністю Урядового уповноваженого у справах Європейського суду, яка полягає у відсутності контролю і координації дій починаючи з 01.02.2019 року при виконанні рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" від 17.07.14р. № 25663/02, в частині, що стосується виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року, внаслідок чого з ним не проведено повний розрахунок боргу невиплаченої суми при звільненні з ДАК "Укрресурси". Даний розрахунок боргу на думку позивача є безспірним, оскільки визначений згідно ухвали господарського суду м. Києва від 28.07.16 року у справі №46/436-б, якою ОСОБА_1 визнано кредитором ДАК "Укрресурси" на відповідну суму, та яка, на його переконання, підлягає стягненню в порядку виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року.

Ухвалою суду 05.04.2019 року позовну заяву прийнято розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

Крім того, даною ухвалою позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів та залученні третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Арбітражного керуючого - ліквідатора ДАК "Укрресурси" Куделю Марію Олександрівну.

Також, встановлену відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

22.04.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення позову, у зв`язку із тим, що жодної бездіяльності Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини допущено не було, адже останнім, в межах визначеного законодавством строку, було виконано усі необхідні дії, що належать до його компетенції, для забезпечення належної координації та виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року. Крім того, вказував, що рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року є виконаним фактично у повному обсязі, у зв`язку з чим 13.09.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яворовенко та інші проти України» від 17.07.2014 року №25663/02, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Даним позовом позивач фактично вимагає щоб рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року поширювалось на всі інші рішення національних судів, яких не існувало на момент прийняття остаточного рішення Європейським судом з прав люди, а також на майбутні рішення національних судів України (незалежно від їх юрисдикції), де ОСОБА_1 буде позивачем, таким чином домагаючись безкінечного виконання вказаного рішення ЄСПЛ з метою завдання збитків Державному бюджету України в особливо великих розмірах.

В судове засідання, 23.04.2019 року, позивач не з`явився, повідомивши суд 18.04.2019 року про його перебування на лікуванні в санаторії, надавши копію титульної сторінки медичної картки.

Представник відповідача, з урахуванням пояснень позивача, поклався на розсуд суду щодо можливості розгляду справи в цьому судовому засіданні.

З урахуванням обставин, судом відкладено розгляд справи на 16.05.2019 року.

14.05.2019 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання (вх. № 25641) про залучення до справи ще двух відповідачів, та просив проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

15.05.2019 року представник відповідача подав заперечення щодо задоволення клопотання позивача.

В судовому засіданні, 16.05.2019 року позивач відкликав своє клопотання від 14.05.2019 року

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Судове засідання відкладено на 03.06.2019 року, з метою витребування додаткових доказів.

03.06.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву.

В судовому засіданні 07.06.2019 року позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши думку сторін, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд виходив з наступного.

17.07.2014 р. Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі № 25663/02 "Яворовенко та інші проти України", яким зобов`язано державу Україну упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Згідно з Додатком до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_1 підлягають виконанню:

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р.;

- рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р.;

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р.;

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 р.;

- рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.11.2006 р.

Зокрема, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. по справі № 2-200/2004 стосувалось зобов`язання ДАК "Укрресурси" змінити дату наказу № 25-а-к від 07.03.2002р. про звільнення ОСОБА_1 , виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001р., та провести з ним повний розрахунок.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Медведєва О.В. від 13.08.2014 р. відкрито виконавче провадження ВП № 44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" та зобов`язано боржника добровільно виконати таке рішення у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

З матеріалів справи та пояснень сторін, зокрема позивачем в судовому засіданні 07.06.2019 року визнано, що на час звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, виконавче провадження ВП № 44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" завершене. Однак, позивач зазначає, що рішення ЄСПЛ від 17.04.2014 року виконано фактично не в повному обсязі, відтак, на думку позивача, Уповноважений у справах ЄСПЛ має здійснювати координацію і контроль за вжиттям відповідальними органами додаткових заходів індивідуального характеру, що залишаються не виконаними на підставі рішення Європейського суду. Однак, відповідних дій відповідач не здійснював, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду. При цьому, як в адміністративному позові так і в ході надання усних пояснень позивач не заперечив, що рішення Замостянського районного суду в частині видачі наказу про звільнення та внесення відповідних записів до трудової книжки виконано. А тому наполягав саме на наявності спору стосовно невиконання РЄСПЛ в частині виконання рішення Замостянського райсуду від 1.03.2004 р. щодо проведення повного розрахунку.

З огляду на викладене представник Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини переконує суд, що оскільки Рішення Європейського суду з прав людини № 25663/02 від 17.07.2014 року у праві «Яворовенко та інші проти України», де ОСОБА_1 є одним із заявників - виконано фактично у повному обсязі, і обставини його виконання знайшли своє судове визнання у справі № 802/1462/16-а, та 802/840/16-а рішення по яким набрали законної сили, тому будь-яких правових підстав для задоволення вимог даного адміністративного позову не має.

Водночас, ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.02.2019 року по справі № 46/436-б ОСОБА_1 було визнано кредитором ДАК "Укрресурси" на суму 3 667 621,26 грн. Позивач вказує, що Ліквідатором Куделею М.О. на його запит надано довідку № 02-20/2949 від 06.03.19р. про всю сумуборгу повного розрахунку в 3 667 621,26 грн. що підтверджена рішеннями суду.

Позивач не заперечує той факт, що Міністерство юстиції України, виконуючи рішення Європейського суду у справах «Віннік та інші проти Украйни « і «Малахова та інші проти України», де він є одним із заявників, в 2014 році фактично сплатив вже частину повного розрахунку, яку заборгувала йому Компанія на суму 711 209,73 грн., що входить в загальну сумуборгу. Також він не оспорював, що Міністерством юстиції України, на виконання постанови Вінницького окружного адмінсуду від 18.04.16р. у справі №802/82/16-а, якою визнана протиправна бездіяльність Департаменту ДВС, було фактично сплачено ще 1188 937,30 грн., як різниця між 1 900 147,03 грн. ( станом на жовтень 2015року) і сумою 711 209,73 грн.

Стосовно сплати повного розрахунку, то позивач вказує, що вся сума боргу в 3 667 621, 26 грн. встановлена ліквідатором на підставі низки рішень місцевого суду та затверджена Господарським судом м . Києва, як його кредиторські вимоги до ДАК "Укрресурси". Для погашення боргу повного розрахунку слід сплатити суму1767 474,23 грн., як різницю між 3 667 621, 26 грн. і сумою 1 900 147, 03 грн. фактично сплаченою Міністерством юстиції України раніше за борги ДАК "Укрресурси".

З причин протиправної бездіяльності та відсутності контролю і координації дій, починаючи з 01.02.19р. з боку Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ліщини Івана Юрійовича , за погашенням залишку боргу і належне виконання мір зобов`язального характеру органами відповідальними за вжиття Додаткових заходів індивідуального характеру, вважає що його права залишаються порушеними і до цього часу не є відновленими.

Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулює Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон № 3477-IV).

В розумінні статті 1 цього Закону, рішення - це:

а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України;

г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Органом представництва, згідно визначення наведеного у цій же нормі, визначено орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

Так, відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №784 від 31.05.2006 р. "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" представництво України в Європейському суді з прав людини та звітування про хід виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах, в яких Україна є стороною, здійснюється в установленому порядку Міністерством юстиції через Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 784 від 31.05.2006 р., (далі - Положення №784), основними завданнями Уповноваженої особи є координація роботи пов`язаної з підготовкою матеріалів для розгляду справ у Суді та виконанням його рішень, співпраця з цією метою з іншими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Водночас, згідно підпункту 7-1 пункту 5 цього ж Положення, Уповноважена особа відповідно до покладених на неї завдань координує виконання рішень Суду, які є тлумаченням норм Конвенції та її невід`ємною частиною, містять норми права та підлягають застосуванню в порядку виконання міжнародних договорів.

Отже, як видно із процитованих норм урядовий уповноважений координує саме виконання рішень Європейського суді з прав людини, у зв`язку із чим слід зазначити про наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

В розумінні частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 8 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України.

При цьому, згідно частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Разом з цим слід зазначити, що згідно пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV, діючий у період відкриття виконавчого провадження по виконанню РЄСПЛ та його завершення), виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч.3 ст. 49 Закону № 606-XIV).

При вирішенні даного спору суд звертає увагу, що згідно загальних засад права, бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. В свою чергу дії - це юридично значуща активна (тобто врегульована нормами права) поведінка суб`єкта владних повноважень, що спричиняє юридичні наслідки.

Як було встановлено та позивачем визнано, постановою державного виконання від 13.09.2016 закінчено виконавче провадження №44360795 по виконанню рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02, у зв`язку з фактичним виконанням.

Правомірність закінчення виконавчого провадження №44360795 підтверджена постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2016 по справі №802/1462/16-а, яка набрала законної сили.

В постанові Верховного Суду від 04.10.2018 по справі №802/82/16 зазначено, що на виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 в частині виконання рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004 позивачеві належить виплатити кошти в загальному розмірі 1 900 147,03 грн.

Судом встановлено, що на виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 позивачеві виплачено кошти в загальному розмірі 1 900 147,03 грн.

За таких обставин суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що для повного виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 необхідно виплатити позивачу залишок непогашеного боргу повного розрахунку року згідно ухвали Господарського суду м. Києва від 14.02.2019 у справі №46/436-б.

Необхідно зауважити, що контроль здійснюється саме в ході примусового виконання рішень.

Однак, в даному випадку виконавче провадження №44360795 по виконанню рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі №25663/02 закінчено 13.09.2016, а отже відсутні правові підстави за його межами вчиняти будь-які дії щодо контролю і координації дій по виконанню судового рішення.

Отже, з урахуванням факту відсутності виконавчого провадження та констатації його завершення в зв`язку із виконанням рішення ЄСПЛ, не може вестись мова про будь-яку бездіяльність, адже спір щодо наявності або відсутності будь - яких дій має місце там де суб`єкт владних повноважень в межах своїх повноважень повинен вчиняти певні дії. У даному випадку, за відсутності на виконанні рішення ЄСПЛ - відсутні й підстави у суб`єкта владних повноважень для здійснення координації його виконання. Таким чином, відповідно, відсутні підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень вчиняти дії щодо контролю та координації виконаного судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено судом.

Враховуючи вищевказану норму КАС України та судові рішення, розмір заборгованості, який підлягав сплаті позивачу на виконання Європейського суду з прав людини та рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року є встановленим та не підлягає доказуванню.

Відтак судовими рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду у справах № 802/82/16-а від 18.04.2016 року та № 802/1462/16-а від 31.10.2016 року, які переглянуті вищими інстанціями, набули законної сили, обставини виконавчого провадження ВП №44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яворовенко та інші проти України» від 17.04.2014 року №25663/02 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» було обумовлено саме фактом підтвердження виконання усіх судових рішень національних судів, зазначених у Додатку до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року, як таких, що підлягали виконанню.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., завданою протиправною бездіяльністю Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, суд враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Оскільки підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог публічно-правового характеру не має, розмір моральної шкоди та підстави її заподіяння позивачем також доведеними не були, тому така вимога, як похідна від попередніх, задоволенню не підлягає.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A;, пункт 29).

З приводу вимог позивача про встановлення судового контролю та винесення окремої ухвали суд зазначає, що позовні вимоги мають бути взаємопов`язані та випливати одна з одної.

Оскільки судом відмовлено у вимогах про визнання протиправною бездіяльність Уповноваженого у справах ЄСПЛ Ліщини Івана Юрійовича та зобов`язання Уповноваженого у справах ЄСПЛ Ліщину Івана Юрійовича здійснити певні дії, то підстав для задоволення похідних вимог суд не вбачає підстав.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї позиції та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини спростовують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенніадміністративного позову ОСОБА_1 до Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ліщини Івана Юрійовича про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідач: Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини Ліщина Іван Юрійович (вул. Городецького, 13, м. Київ, )

Рішення в повному обсязі складено 12.06.2019 р.

Суддя Демитор Наталія Володимирівна