Справа № 480/182/19
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 р. Справа № 480/182/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Волкової Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача - Менько Д.Д., Мальованої Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/182/19

за позовом ОСОБА_1

до Пустовійтівської сільської ради Сумської області

про визнання протиправними та нечинними рішень, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Пустовійтівської сільської ради Сумської області (далі - відповідач), в якій просить: визнати протиправними та нечинними рішення Пустовійтівської сільської ради: 33 сесії 6 скликання від 31.03.2015 в частині "земельні ділянки в межах населеного пункту надавати виключно жителям сільської ради, жителям інших регіонів ділянок не надавати"; та 36 сесії 7 скликання від 09.11.2018, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га згідно поданих графічних матеріалів; зобов`язати Пустовійтівську сільську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га згідно поданих графічних матеріалів.

Також просила вирішити питання судових витрат та відшкодувати на її користь суму судового збору в розмірі 2305,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2400,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.09.2018 позивач звернулась до сільської ради із заявою та просила надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га. До заяви були додані графічні матеріали де зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Рішенням сільської ради від 09.11.2018 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Як на підставу для відмови відповідач посилався на рішення Пустовійтівської сільської ради від 31.03.2015, яким сільська рада вирішила надавати земельні ділянки в межах населеного пункту виключно жителям сільської ради, а жителям інших регіонів не надавати. Також вказане рішення від 31.03.2015 містить інформацію про те, що не всі учасники АТО з числа жителів Пустовійтівської сільської ради забезпечені земельними ділянками на території сільської ради, крім того на території сільської ради відсутні вільні земельні ділянки із земель державної комунальної власності.

Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки бажана земельна ділянка не має кадастрового номера, а тому не використовується і є вільною. Жоден учасник АТО на час подання заяви позивачем та прийняття рішення від 09.11.2018 не подав заяви на виготовлення проекту землеустрою на вказану земельну ділянку. Земельний кодекс не передбачає повноважень сільських рад відмовляти у передачі земельних ділянок з причин не проживання на території сільської ради, неучасті в бойових діях, в тому числі в зоні проведення АТО. Спірним рішенням відповідач порушує норми ст. 118 Земельного кодексу України в частині безоплатної передачі у власність земельної ділянки для ведення садівництва.

Відповідач подав відзив, у якому проти позовних вимог заперечує, просить відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що 25.09.2018 ОСОБА_1 звернулась до сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га в с. Пустовійтівка. До заяви були додані графічні матеріали, на яких відображено бажане місце розташування земельної ділянки.

Рішенням сільської ради від 09.11.2018 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на підставі рішення Пустовійтівської сільської ради від 31.03.2015, відповідно до якого вирішено земельні ділянки в межах населених пунктів (при наявності) надавати виключно жителям сільської ради, жителям інших регіонів не надавати. Стаття 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачає першочергове відведення земельних ділянок учасникам бойових дій, проте на даний час не всі учасники АТО з числа жителів села забезпечені ділянками на території сільської ради. На території Пустовійтівської сільської ради немає вільних земельних ділянок із земель державної або комунальної власності.

Приймаючи рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, сільська рада в першу чергу керувалась тим, що бажана земельна ділянка знаходиться у межах земельної ділянки площею 0,20 га, яка перебуває у постійному користуванні ОСОБА_2 та використовується ним з 2001 року.

Рішенням Пустовійтівської сільської ради від 28.04.2016 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,20 га, що знаходиться в селі Пустовійтівка. Земельна ділянка площею 0,20 га, на частину якої претендує позивач, знаходилась та знаходиться у постійному користуванні ОСОБА_2 , а право такого користування зареєстроване у погосподарській книзі № 1 особовий рахунок № НОМЕР_3 станом на 2001-2005 роки Пустовійтівської сільської ради. На даний час право користування ОСОБА_2 земельною ділянкою з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на яку претендує позивач, не припинено.

Ухвалою від 24.01.2019 відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 20.03.2019 розгляд справи вирішеного проводити за правилами загального позовного провадження.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.09.2018 ОСОБА_1 звернулась до Пустовійтівської сільської ради із заявою від 25.09.2018 у якій просила надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га в с. Пустовійтівка (а.с. 7). До заяви були також додані графічні матеріали щодо місцезнаходження бажаної земельної ділянки.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 Пустовійтівська сільська рада прийняла рішення від 09.11.2018 "Про розгляд земельних питань на території Пустовійтівської сільської ради", яким відмовила у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Пунктом 1 рішення сільська рада вирішила: згідно з рішенням Пустовійтівської сільської ради, прийнятого 33 сесією 6 скликання від 31.05.2015 земельні ділянки в межах населених пунктів (при наявності) надавати виключно жителям сільської ради, жителям інших регіонів земельних ділянок не надавати. Стаття 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачає учасникам бойових дій (статті 5, 6 Закону) серед інших такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок. На даний час не всі учасники АТО навіть з числа жителів Пустовійтівської сільської ради забезпечені ділянками на території Пустовійтівської сільської ради. Також повідомляємо, що на території Пустовійтівської сільської ради немає вільних земельних ділянок із земель державної або комунальної власності (а.с. 9).

Не погоджуючись із такими підставами прийняття рішення та відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України наведено вичерпний перелік підстав, з огляду на які приймається рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність приймають органи, визначені в ст. 118 Земельного кодексу України.

Суд зазначає, що рішення Пустовійтівської сільської ради від 09.11.2018 не містить жодної із підстав для відмови, передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Так, підставами для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою були: рішення Пустовійтівської сільської ради від 31.03.2015 про надання земельних ділянок виключно жителям сільської ради; першочерговість забезпечення земельними ділянками учасників бойових дій (учасників АТО) із яких не всі жителі села забезпечені землею; та відсутність на території Пустовійтівської сільської ради вільних земельних ділянок.

З приводу наведених підстав суд зазначає, що в ході розгляду даної справи в суді, рішенням Пустовійтівської сільської ради від 15.04.2019, до п. 1.1. рішення 33 сесії 6 скликання від 31.03.2015 були внесені зміни шляхом виключення із вказаного пункту слова "жителям інших регіонів земельних ділянок не надавати на території Пустовійтівської сільської ради Роменського району".

Також, пунктом 3 вказаного рішення до рішення 36 сесії 7 скликання від 09.11.2018, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, внесено зміни шляхом виключення із вказаного рішення посилання на те, що "рішенням Пустовійтівської сільської ради від 31.05.2015 земельні ділянки в межах населених пунктів (при наявності) надавати виключно жителям сільської ради, жителям інших регіонів земельних ділянок не надавати" (а.с. 70).

Суд зазначає, що посилання відповідача при відмові у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на рішення сільської ради, яким особам із числа тих, які не проживають на території даної ради земельні ділянки не надаються не відповідає Конституції України та нормам Земельного кодексу України в частині безоплатного надання у власність земельних ділянок із державної або комунальної власності.

При цьому така підстава для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою була самостійно скасована сільською радою шляхом скасування відповідних рішень.

Крім того, посилання на те, що не усі жителі сільської ради із числа учасників бойових дій (учасників АТО) забезпечені земельними ділянками є безпідставним, оскільки норма ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України не містить вимог щодо черговості надання земельних ділянок та не встановлює категорій осіб, які мають отримати такі ділянки першочергово.

Підставою відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Жодної із таких обставин у спірному рішенні зазначено не було.

Також відповідачем не надано відповідних доказів відсутності на території Пустовійтівської сільської ради земельних ділянок комунальної власності.

Таким чином, всупереч вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, Пустовійтівська сільська рада не прийняла мотивованого рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га на території сільської ради.

З огляду на викладене, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування рішення Пустовійтівської сільської ради Сумської області 36 сесії 7 скликання від 09.11.2018, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га згідно поданих графічних матеріалів.

При цьому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування рішення Пустовійтівської сільської ради 33 сесії 6 скликання від 31.03.2015 в частині "земельні ділянки в межах населеного пункту надавати виключно жителям сільської ради, жителям інших регіонів ділянок не надавати", оскільки як зазначено судом вище, Пустовійтівською сільською радою, в ході розгляду даної справи, було самостійно скасоване зазначене рішення.

Щодо вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Пустовійтівської сільської ради прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, суд зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що приймаючи рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, сільська рада в першу чергу керувалась тим, що бажана земельна ділянка знаходиться у межах земельної ділянки площею 0,20 га, яка перебуває у постійному користуванні ОСОБА_2 та використовується ним з 2001 року. Рішенням Пустовійтівської сільської ради від 28.04.2016 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,20 га, що знаходиться в селі Пустовійтівка. На даний час право користування ОСОБА_2 земельною ділянкою з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на яку претендує позивач, не припинено.

При цьому суд наголошує, що зазначені обставини не були підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу та не були наведенні в рішенні ради від 09.11.2018.

При цьому відповідачем не надано доказів оформлення ОСОБА_2 права користування земельною ділянкою, якою він користується.

Відповідно до ч. 10 ст. 123 Земельного кодексу України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Жодного рішення про надання ОСОБА_2 в користування земельної ділянки Пустовійтівська сільська рада не надала.

Також суд зазначає, що відповідачем надана копія рішення Пустовійтівської сільської ради від 28.04.2016, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства. Пунктом 2 вказаного рішення передбачено, що розроблену технічну документацію із землеустрою необхідно подати на розгляд та затвердження до сільської ради.

Однак вказане рішення не містить інформації про те чи надається ОСОБА_2 земельна ділянка у власність або користування. Факт надання дозволу на розробку проекту землеустрою ще не є вирішенням питання про передачу земельної ділянки у власність, оскільки цей дозвіл лише засвідчує намір щодо розпорядження земельною ділянкою. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою не створює права на її отримання у власність поза встановленою законодавством процедурою.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Для повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Пустовійтівську сільську раду Сумської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2018 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га згідно поданих графічних матеріалів.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі у сумі 2305,20 грн., що підтверджується квитанціями від 29.12.2018 № 0.0..1 та від 23.01.2019 № 0.0..1 (а.с. 3, 19).

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Пустовійтівської сільської ради в сумі 1536,80 грн.

Щодо відшкодування судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 2400,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 3 вказаної статті для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частинами 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що згідно з договором від 06.12.2018 про надання правової допомоги особі, укладеного між адвокатом - Осіповим Ю.В. та ОСОБА_1 , адвокат зобов`язується за домовлений гонорар надати клієнту правову допомогу як представник позивача, надавати правову інформацію, консультації, роз`яснення з правових питань, правовий супровід вимог клієнта при складенні позовної заяви, позову, процесуальних та інших документів (а.с. 10-11).

Відповідно до п. 5.1 договору від 06.12.2018 клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі, яка обумовлена сторонами в розмірі не меншому 300,00 грн. за годину роботи при виконанні процесуальних дій адвокатом і прийнятті звіту клієнтом.

Згідно з п. 5.5 клієнт здійснює оплату адвокату гонорару за цим договором протягом доби після підписання звіту.

На підтвердження суми витрат на правничу допомогу позивачем надано квитанцію від 28.12.2018 Серії СМ № 61218 на суму 1800,00 грн. та від 04.03.2019 Серії СМ № 61218-2 на суму 600,00 грн. (а.с. 14, 48).

Суд зазначає, що із наданих на підтвердження витрат на оплату послуг адвоката доказів неможливо встановити обсяг наданих ОСОБА_1 . послуг та в межах якої справи надавалися наведені послуги.

Крім того, як зазначено в договорі від 06.12.2018 клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі не меншому 300,00 грн. за годину роботи при виконанні процесуальних дій адвокатом і прийнятті звіту клієнтом.

Жодних доказів про кількість витраченого часу на підготовку позовної заяви та часу, витраченого у зв`язку з представництвом позивача у суді, об`єму таких послуг, детального опису робіт та їх розрахунку надано не було. Не було надано також і звіту, на підставі якого відповідно до п. 5.5 договору, здійснюється оплата послуг адвоката.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у відшкодування ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 2400,00 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Пустовійтівської сільської ради Сумської області про визнання протиправними та нечинними рішень, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Пустовійтівської сільської ради Сумської області 36 сесії 7 скликання від 09.11.2018, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га згідно поданих графічних матеріалів.

Зобов`язати Пустовійтівську сільську раду Сумської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2018 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га згідно поданих графічних матеріалів.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Пустовійтівської сільської ради Сумської області (42020, Сумська область, Роменський район, с. Пустовійтівка, вул. Центральна, 69а, ) судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено та підписано 10.06.2019 року.

Суддя О.А. Прилипчук