Справа № 520/3186/19
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 р. № 520/3186/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень і вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Харківській області №Ф-6 від 04.01.2019 про вимогу ОСОБА_1 сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску, недоїмку в розмірі 52789,92 грн.; визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Головного управління ДФС у Харківській області №6 від 04.01.2019 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій в розмірі 5278,99 грн.; визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Головного управління ДФС у Харківській області №6 від 04.01.2019 про застосування до ОСОБА_1 пені в розмірі 796,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані дії відповідача є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини та підлягають скасуванню, оскільки позивачем не було порушено норм законодавства про єдиний внесок, та відповідно, відсутні правові підстави для нарахування штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 11.04.2019 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Представником Головного управління ДФС у Харківській області до суду надано відзив на позов, в якому зазначено, що оскаржувані вимога та рішення відповідача є правомірними, та відповідають вимогам чинного законодавства. В задоволенні адміністративного позову просить відмовити.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа- підприємець, з 03.06.2013 перебуває на податковому обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова, основний вид економічної діяльності - виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У період з 01.01.2015 по 30.09.2016 ОСОБА_1 здійснював торгівлю офісними меблями на спрощеній системі оподаткування; у період з 01.10.2016 по 31.12.2017 здійснював виробництво та торгівлю офісними меблями на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, податку з доходів фізичних осіб (наймані працівники), єдиного внеску, єдиного податку, військового збору.

У період з 19.11.2018 по 07.12.2018 проводилась документальна планова виїзна перевірка самозайнятої особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

14 грудня 2018 року за результатами вказаної перевірки було складено Акт №5-3581 від 14.12.2018 про результати документальної планової виїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 , згідно з яким документальною плановою виїзною перевіркою встановлені, зокрема, наступні порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 : абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - заниження сум страхових внесків від суми чистого доходу за 2017 рік у сумі 52789,92 грн.; абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме несвоєчасне перерахування на рахунки органів ДФС України сум єдиного внеску, протягом граничних строків, за виявлені порушення передбачено застосування штрафної санкції у розмірі 20%.

19 грудня 2018 року позивачем було подано заперечення на Акт за результатами документальної планової виїзної перевірки №5-3581 від 14.12.2018.

29 грудня 2018 року Головним управлінням ДФС у Харківській області було надано відповідь на заперечення на Акт за результатами документальної планової виїзної перевірки №5-3581 від 14.12.2018у, згідно з якою за результатами розгляду заперечень висновки акту в частині порушень та донарахованих сум залишаються без змін.

04 січня 2019 року Головним управлінням ДФС у Харківській області було винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6 про вимогу ОСОБА_1 сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску, недоїмку в розмірі 52789,92 грн.

04 січня 2019 року Головним управлінням ДФС у Харківській області було винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Головного управління ДФС у Харківській області №6 від 04.01.2019 про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 5278,99 грн.

04 січня 2019 року Головним управлінням ДФС у Харківській області було винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Головного управління ДФС у Харківській області №6 від 04.01.2019 про застосування до ОСОБА_1 пені в розмірі 796,88 грн.

25 січня 2019 року ОСОБА_1 було подано скаргу щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.01.2019 «Ф-6», вішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.01.2019 №6, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 04.01.2019 №6 ГУ ДФС у Харківській області.

26 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Харківській області було винесено рішення про результати розгляду скарги, яким скаргу залишено без задоволення.

Таким чином, відповідачем було донараховано позивачу єдиний внесок у розмірі 52789,92 грн. та застосовано до позивача штраф у розмірі 5278,99 грн. та пеню у розмірі 796,88 грн.

Вказана вимога була винесена на підставі Акту за результатами документальної планової виїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 №5-3581 від 14 грудня 2018 року.

Згідно з п. 2.5. Акту, перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходів, отриманих від здійснення діяльності, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на які нараховується єдиний внесок, складає 498750,00 грн. Таким чином, встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22% єдиного внеску на загальну суму 239954,21 грн. в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 52789,92 грн.».

Суд зазначає, що відповідач визначив базу для нарахування єдиного внеску за всі місяці 2017 року на рівні максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Максимальна величина бази нарахування єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців на 2017 рік становила з 1 січня 2017 року - 40000 грн.; з 1 травня 2017 року - 42100 грн.; з 1 грудня 2017 року - 44050 грн.

Згідно з п 2.5. Акту сума чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок у січні 2017 року становить 40000,00 грн., у лютому 2017 року становить 40000,00 грн., у березні 2017 року становить 40000,00 грн., у квітні 2017 року становить 40000,00 грн., у травні 2017 року становить 42100,00 грн., у червні 2017 року становить 42100,00 грн., у липні 2017 року становить 42100,00 грн., у серпні 2017 року становить 42100,00 грн., у вересні 2017 року становить 42100,00 грн., у жовтні 2017 року становить 42100,00 грн., у листопаді 2017 року становить 42100,00 грн., у грудні 2017 року становить 44050,00 грн.

Визначення бази для нарахування єдиного внеску за всі місяці 2017 року на рівні максимальної величини бази нарахування єдиного внеску можливо тільки якщо фактичний дохід підприємниця по всім місяцях за 2017 рік перевищує максимальну величину бази нарахування єдиного внеску.

Разом з тим, позивач згідно з Книгою обліку доходів і витрат, Податковою декларацією про майновий стан і доходи не отримував доходу від підприємницької діяльності та отримав збиток у лютому 2017 року, у серпні 2017 року, у листопаді 2017 року, у грудні 2017 року, та згідно з положеннями закону мав право визначити базу нарахування єдиного внеску на рівні розміру мінімального страхового внеску.

Отже, позивачем було у встановленому законом порядку нараховано, обчислено та сплачено єдиний внесок, натомість відповідачем не було розраховано базу для нарахування єдиного внеску на підставі Книги доходів та витрат та в порушеня вимог закону розраховано базу для нарахування єдиного внеску за всі місяці 2017 року на рівні максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на протязі 2017 року, врегульований Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (зі змінами та доповненнями) від 08.07.2010 №2464-ІV та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 №508/26953 (із змінами та доповненнями.

Згідно з пунктом 4 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застраховано: особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму дня працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховуються єдиний внесок; мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно з частиною статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з п.п. 2 п. 5 розділу IV Інструкції три визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.

У разі якщо таким платником не отримано доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску».

Згідно з п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Згідно з абзацом 1 пункту 5 Розділу ГУ інструкції №449 обчислення єдиного внеску платниками, в т.ч. до яких відноситься фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування, здійснюється щомісячно на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини 2 пункту 5 Розділу IV Інструкції №449 обчислення сум єдиного внеску платниками, що перебувають на загальній системі оподаткування, здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій та отриманих від податкових органів відомостей пре результати перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що базою оподаткування для сплати єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, що знаходяться на загальній системі оподаткування, є річний оподаткований дохід, який складається з помісячних сум чистого доходу, складеного на підставі первинних документів, тобто за результатами обліку доходів відображених в Книзі доходів та витрат підприємця.

Разом з тим, відповідачем не було розраховано базу для нарахування єдиного внеску на підставі Книги доходів та витрат та в порушення вимог закону розраховано базу для нарахування єдиного внеску за всі місяці 2017 року на рівні максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Верховним судом в постанові по справі №807/216/16 від 05 березня 2019 року встановлено, що вказані норми законодавства, не зобов`язують самозайнятих осіб (приватного нотаріуса) проводити обчислення суми єдиного внеску з середньомісячного чистого доходу, вирахуваного шляхом ділення річного чистого доходу на 12 місяців. Встановлений механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, передбачає, що приватний нотаріус самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця та переносить так: дані до таблиці З Додатка №5 відповідно до Порядку №454 та Порядку №22- 2, Єдиною вимогою при цьому є відповідність загальної суми за період 12 місяців річній податковій декларації. При цьому, обов`язок ділити дохід, отриманий позивачем за рік в рівних частинах на кількість місяців у яких такий дохід отримано, для визначення доходу на який нараховується єдиний внесок, нормами чинного законодавства не передбачений.

Також, Верховним судом в постанові по справі №820/2415/17 від 14 лютого 2018 року зазначено наступне.

«Фізична особа-підприємець ОСОБА 2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 01.06.2017 №0- щодо сплати позивачем недоїмки у сумі 13516,03 грн. та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.06.2017.

У судовому процесі встановлено, що відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача, за наслідками якої складено акт від 18.05.2017 №3716/20-40/13-15/07/НОМЕР_1, висновки якого стали підставою для прийняття оспорюваних вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 01.06.2017 №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.06.2017 №. Згідно з висновками цього акту, позивачем порушені норми підпункту 1 пункту 1 ст.4, підпункту 1 пункту 2 ст. 6, підпункту 2 пункту 1 ст. 7 Закону №2464-VI, підпункту 3 пункту 5 розділу ІV Інструкції, зокрема щодо розрахунку середньомісячної суми чистого доходу для обчислення єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) за 2015 рік, що призвело до заниження ЄСВ за 2015 рік на 13516,03 грн.

У судовому процесі встановлено, що позивач перебуває на загальній системі оподаткування та у податковому обліку за 2015 рік задекларував чистий оподатковуваний доход у сумі 237279,26 грн. При цьому, для визначення бази нарахування ЄСВ позивачем було розподілено цю суму доходу на 9 місяців, в яких ним було отримано дохід, за виключенням січня, серпня та вересня, в яких позивач отримав збиток: 2528,19 грн., 1613,77 грн. та 10734,83 грн. відповідно, а у січні, серпні та вересні при обрахунку ЄСВ позивач виходив із мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 7 цього Закону єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Вказані норми також кореспондуються із нормами підпункту 2 пункту 5 розділу IV Інструкції.

Застосовуючи вказані правові норми та встановивши у судовому процесі обставини отримання позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік тільки за період з лютого по липень та з жовтня по грудень 2015 року, тобто за 9 місяців, суди попередніх інстанцій зробили обґрунтований висновок про правомірність визначення позивачем бази нарахування єдиного внеску із розміру чистого оподатковуваного доходу поділеного на 9 місяців, в яких такий дохід був отриманий, а у місяцях, в яких не був отриманий - із мінімального страхового внеску.»

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, відповідачем було невірно визначено базу оподаткування для нарахування єдиного внеску у розмірі 498750,00 грн. та як наслідок не вірно донараховано єдиний внесок у розмірі 52789,92грн., відповідач в порушення вимог закону визначив базу для нарахування єдиного внеску за всі місяці 2017 року на рівні максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до п. 7.1 Інструкції, за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції і штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Оскільки відсутні порушення позивачем норм законодавства про єдиний внесок то відповідно відсутні правові підстави для нарахування штрафних санкцій, тому рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №6 від 04.01.2019, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №6 від 04.01.2019 є протиправними, винесеними в порушення вимог закону та підлягають скасуванню.

Таким чином, рішення про застосування штрафних санкцій та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування рішень і вимог - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Харківській області №Ф-6 від 04.01.2019 про вимогу ОСОБА_1 сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску, недоїмку в розмірі 52789,92 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Головного управління ДФС у Харківській області №6 від 04.01.2019 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій в розмірі 5278,99 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Головного управління ДФС у Харківській області №6 від 04.01.2019 про застосування до ОСОБА_1 пені в розмірі 796,88 грн.

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 768 (сімсот шістсот вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області ().

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов