Справа № 520/2041/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 р. Справа № 520/2041/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Бенедик А.П. , Гуцала М.І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 року (головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В.) по справі № 520/2041/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (далі по тексту - відповідач), в якому просив суд:

зобов`язати відповідача (код ЄДРПОУ ВП 41433726) нарахувати та виплатити позивачу (РНОКПП НОМЕР_1 ) страхові виплати за період з 15.07.2015 по 31.01.2019;

допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 залишено без задоволення позов.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 в частині залишення без задоволення позовних вимог за період з 01.08.2016 по 31.05.2018, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позов, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вимоги позивача адресовані Фонду соціального страхування України, як єдиному органу, що здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, який реалізує його повноваження за допомогою управлінь дирекції відділення. Також посилається на протиправну відмову відповідача у здійсненні страхових виплат (в тому числі за період з 01.08.2016 по 31.05.2018), з підстав, визначених п. 3.8 та 3.9. Постанови Правління ФССУ № 27 від 12.12.2018. Вважає, що відмова у здійсненні страхових виплат відповідачем аргументована виключно Порядком. Вказує, що у період з 01.08.2016 по 31.05.2018 позивач не втрачав права на отримання виплат, а лише мав реалізувати його, як внутрішньо переміщена особа.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг, доводи суду першої інстанції, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач до 31.12.2014 знаходився на обліку у ВД ФССНВУ у Луганській області.

З 01.01.2015 по 14.07.2015 позивач взятий на облік в установу відповідача як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, дані підтверджується довідкою від 15.01.2015 № .

У період з 22.07.2015 по 31.07.31.07.2016 позивач перебував на обліку у ВД ФССНВУ у м.Артемівську, по липень 2016 року включно отримував виплати як внутрішньо переміщена особи, дані підтверджуються довідкою від 11.01.2019 № 03-02/109 (а .с. -20).

З серпня 2016 року позивачу припинено страхову виплати на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Бахмутської міської ради, протокол комісії від 02.09.2016 № 8, у зв`язку з тим, що за фактичним місцем проживання позивача указано місцезнаходження органу державної влади.

У період з 01.06.2018 по 31.01.2019 позивач перебував на обліку та отримував соціальні виплати Слов`янським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області, як внутрішньо переміщеній особі.

З 01.02.2019 страхова виплата Слов`янським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області припинена у зв`язку зі зміною місця проживання.

08.01.2019 позивач звернувся з заявою до Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, на підставі ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати.

Постановою від 29.01.2019 № 2057/72736/72736/47 продовжено позивачу раніше призначену страхову виплату у розмірі 1665, 69 грн. Виплати провадити з 01.02.2019 безстроково, але одержує позивач такі виплати саме як особа за постійним місцем реєстрації адреси проживання.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог тих з підстав, що позивачем не подано до суду жодних належних та допустимих доказів існування суб`єктивного права на одержання страхових виплат саме від Міського управління. Обставини знаходження заявника на обліку в інших територіальних органах Фонду соціального страхування України зумовлюють виникнення відповідних відносин саме з цими органами, тому відповідач не є учасником відносин з соціального страхування заявника у період 15.07.2015 - 31.01.2019.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999 (далі - Закон №1105-XIV).

Пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014р. №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пункотом 3.8, 3.9 постанови Правління Фонду соціального страхування України про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб від 12.12.2018 року № 27 визначено, що суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду.

Матеріали справи свідчать, що позивачу нараховано та виплачено виплату як внутрішньо переміщеній особі за наступні періоди:

з 22.07.2015 по 31.07.31.07.2016 нарахування та виплата здійснювались ВД ФССНВУ у м.Артемівську;

з 01.06.2018 по 31.01.2019 нарахування та виплата здійснювались Слов`янським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області;

з 01.02.2019 страхова виплата Слов`янським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області була припинена позивачу у зв`язку зі зміною місця проживання.

На підставі заяви позивача від 08.01.2019 постановою відповідача від 29.01.2019 року №2057/72736/72736/47 продовжено раніше призначену страхову виплату у розмірі 1665, 69 грн.

З 01.02.2019 призначено проводити виплати позивачу безстроково.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно зроблений висновок про фактичне отримання позивачем виплат за період часу з 22.07.2015 по 31.07.2016 та з 01.06.2018 по 31.01.2019, та відмову з цих підстав у задоволенні позовних вимог в частині наведеного періоду часу.

Щодо доводів відповідача, то колегія суддів зазначає, що непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати страхової виплати.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від особи на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо соціального забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Стаття 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

За даних обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем самовільно та необгрунтовано позбавлено позивача права на мирне володіння своїм майном, яке було порушене відповідачем.

В своєму зверненні від 11.02.2019 позивач просив відповідача про виплату йому заборгованості за минулі часи, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки ці виплати не отримані з незалежних від нього підстав, у зв`язку із знаходженням на непідконтрольній території.

З огляду на те, що рішеннями відповідача, які є в матеріалах справи не вирішені питання, висвітлені позивачем в заяві від 11.02.2019 року за період часу з 01.08.2016 ро 31.05.2018, колегія суддів, вважає, можливим вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 11.02.2019 року.

Застосування процесуального закону у такий спосіб, передбачено ст. 9 КАС України.

Згідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З приводу клопотання позивача про розгляд справи за його участю в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів вважає його необгрунтованим з таких підстав.

Пунктом 1 статті 6 Рішенням ЄКПЛ передбачено, що спори стосовно пільг, які сплачуються відповідно до систем соціального забезпечення, є суто технічними, а тому їх краще розглядати в рамках письмової процедури, а не за допомогою слухань (див., наприклад, рішення Міллер проти Швеції», заява № 55853/00, п. 29, від 8 лютого 2005 року, та «Шулер-Цграгген проти Швеції», від 24.06.1993 року, п. 58, серія А № 263.

Частина 2 статті 308 КАС України каже, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, зокрема п.п. 3.8, 3.9 постанови Правління соціального страхування України від 12.12.2018 року №27, тому судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 по справі № 520/2041/19 - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог за період часу з 01.08.2016 ро 31.05.2018 з прийняттям в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України розглянути заяву від 11.02.2019 року ОСОБА_1 щодо отримання страхових виплат за період з 01.08.2016 по 31.05.2018.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 по справі № 520/2041/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді А.П. Бенедик М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 11.06.2019 року.