Справа № 807/2202/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2019 року

Київ

справа №807/2202/15

адміністративне провадження №К/9901/27508/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «СІО-К»
на постановуЗакарпатського окружного адміністративного суду від 05.09.2016 (суддя С.І. Рейті)
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016 (колегія суддів у складі: Л.Я. Гудим, О.М.Довгополов, В.В. Святецький)
у справі № 807/2202/15 (876/7243/16)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СІО-К»
доУжгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СІО-К» звернулося в суд з позовом до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ужгородської ОДПІ від 23.07.2015 № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 47973,00 грн. та від 07.09.2015 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 41368,00 грн.

Позов мотивований тим, що прийняті оскаржувані рішення є протиправними і підлягають скасуванню, так як всі господарські операції з контрагентом є реальними, направлені на виконання господарських завдань товариства, всі первинні документи, які складалися при документуванні господарських операцій, відповідають вимогам чинного законодавства та є достатньою законною підставою для відображення в бухгалтерському і податковому обліку відповідних операцій, а відтак господарські операції з вказаними контрагентом не можуть бути визнані такими, що не відбулись.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.09.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016, у позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з обґрунтованості доводів податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства при проведенні господарських операцій з контрагентом, посилаючись, зокрема, на наявність кримінального провадження.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, оскільки вважає, що судове рішення було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також неврахування судами конфлікту преюдицій між постановами адміністративних судів та вироком Печерського суду міста Києва.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Ужгородською ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «СІО-К» з питань правильності формування податкового кредиту з ПДВ та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування з податку на прибуток підприємства при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Українсько-ізраїльська фірма «Он Лайн Дніпро» за період з 01.01.2010 по 31.12.2014, якою встановлено, що ТОВ «СІО-К» в порушення пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України занижено податок на прибуток на 30 935,00 грн. (в т.ч. за IV квартал 2012 року - на 20 138 грн., за 2013 рік - на 10 797 грн.), завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок на 31 982,00 грн. (в т.ч. за листопад 2012 року - на 20 617,00 грн., за лютий 2013 року - на 11 365,00 грн.), на підставі якої складено акт №339/07-14-22-0/22101670.

На підставі названого акта Ужгородською ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення від 25.07.2015 №, яким на підставі пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201 ст. 201, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України зменшено на 31982,00 грн. суму бюджетного відшкодування ПДВ та застосовано 15991,00 грн. штрафної санкції та №, яким на підставі пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, пп. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України визначено до сплати 30 935,00 грн. податку на прибуток підприємства (в т.ч. за IV квартал 2012 року - 20 138,00 грн., за 2013 рік - 10 797,00 грн.) та з посиланням на п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України застосовано 15 467,50 грн. штрафної санкції (30 935*50%), в т.ч. за IV квартал 2012 року застосовано 10 069,00 грн. штрафної санкції (20 138*50%), за 2013 рік застосовано 5 398,50 грн. штрафної санкції (10 797*50%).

Рішенням Головного управління ДФС України в Закарпатській області, прийнятим за розглядом первинної скарги ТОВ «СІО-К» (від 27.08.2015 №1719/10/07-16-10-04-44), скасовано, зокрема податкове повідомлення-рішення Ужгородської ОДПІ від 23.07.2015 № про визначення до сплати податку на прибуток підприємств у розмірі 46 402,50 грн. в частині 5 034,50 грн. штрафної санкції.

Ужгородською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.09.2015 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 41368,00 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 01.10.2012 №23 між ТОВ «СІО-К» (Покупець) в особі директора ОСОБА_1 та ТОВ «Українсько-ізраїльська фірма «Он Лайн Дніпро» (Продавець) в особі директора ОСОБА_2 , предметом останнього є передача у власність Покупця 100 м.куб. пиломатеріалів дубових 1-го сорту та мікс сортів (1.2) в місяць з їх оплатою Покупцем.

Договори на поставку лісоматеріалів має право підписувати лише директор підприємства.

Договори між ТОВ «СІО-К» та ТОВ «Українсько-ізраїльська фірма «Он Лайн Дніпро» підписував директор ТОВ «СІО-К» в смт. Великий Березний. Відповідно до умов договору, пиломатеріали постачаються з умовою про їх доставку на склад покупця. Завантаження пиломатеріалів здійснювалось на складі постачальника без представника підприємства. Приймання матеріалів по якості та кількості здійснювалось приймальником лісу на складі підприємства.

ТОВ «СІО-К» до складу податкового кредиту з ПДВ включило 54 679,86 грн. по податковим накладним, виписаним від імені ТОВ «Українсько-ізраїльська фірма «Он Лайн Дніпро», на яких значиться підпис ОСОБА_2

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 24.12.2012 (в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0000275 від 12.11.2013 за фактом легалізації (відмивання) доходів одержаних злочинним шляхом, за ознаками кримінального провадження передбаченого ч. 3 ст. 209 Кримінального кодексу України), останній значився директором ТОВ «Українсько-ізраїльська фірма «Он Лайн Дніпро», фінансово-господарську діяльність не вів, чим займається товариство йому невідомо, де знаходиться товариство йому невідомо, договори з контрагентами не готував, не підписував податкові накладні, видаткові накладні, акти виконаних робіт, не готував та не підписував інші документи, що стосуються фінансово-господарської діяльності товариства. Товарно-матеріальних цінностей від імені ТОВ «Українсько-ізраїльська фірма «Он Лайн Дніпро» не реалізовував. В ході досудового розслідування встановлено, що ряд фізичних осіб, одним з яких є ОСОБА_2 , використовували ряд фірм, зокрема ТОВ «Українсько-ізраїльська фірма «Он Лайн Дніпро» для проведення діяльності, що спрямована на легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Разом з цим, відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку врахування витрат при проведенні господарських операцій наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції. Якщо ж певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

В тому числі з обов`язковим врахуванням того, що навіть наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту та складу витрат, зокрема виданих продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/робіт/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Водночас звертається увага, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту та складу витрат належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання на суму понесених витрат, що підлягають перерахуванню до бюджету.

Отже, у разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 статті 77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для відмови у задоволенні позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СІО-К» залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.09.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

.......................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду