Справа № 560/650/19
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/650/19

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

05 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: Керничної О.Ф.,

представника відповідача: Ладанського А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області до товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП Фавор" про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

12 березня 2019 року Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області (ГУ ДФС у Хмельницькій області) звернувся до суду з заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП Фавор» (ТОВ «ТОП Фавор»), застосованого заступником ГУ ДФС у Хмельницькій області 07 березня 2019 року рішенням про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача про задоволення апеляційної скарги заперечив, посилаючись на її необгрунтованість та безпідставність.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, наказом начальника ГУ ДФС у Хмельницькій області прийнято рішення №452 від 25.02.2019 року "Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ "ТОП Фавор".

На підставі наказу та виданих направлень, посадові особи контролюючого органу для проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ТОП Фавор" 06 березня 2019 року вийшли за юридичною адресою платника податків, проте не були допущені до проведення перевірки.

За таких обставин, 07.03.2019 року заступником начальника ГУ ДФС у Хмельницькій області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту.

12.03.2019 року ГУ ДФС у Хмельницькій області звернулось в суд із заявою в порядку ст. 283 КАС України, в якій заявник просив суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна ТОВ "ТОП Фавор", застосованого заступником начальника ГУ ДФС у Хмельницькій області 07.03.2019 року рішенням про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у відкритті у відкритті провадження у даній справі відмовлено з підстав, визначених п. 2 ч. 4 ст. 283 КАС України (наявності спору про право), оскільки ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ТОВ "ТОП Фавор" до ГУ ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області №452 від 25.02.2019 року "Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «ТОП Фавор».

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (ПК України) передбачено право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п.п.19-1.1.1 п.19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Статтею 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Згідно з пп.16.1.13 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків (п.81.2 ст.81 ПК України).

Відповідно до п.94.1 ст.94 ПК України винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом є адміністративний арешт майна платника податків.

Згідно з п.п. 94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України арешт майна може бути застосовано у разі якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Підпунктом 94.5 ст. 94 ПК України визначено, що арешт майна може бути повним або умовним. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Пунктом 94.10 ст.94 ПК України визначено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Згідно рішення податкового органу про застосування арешту майна підставою для прийняття такого рішення слугувало саме п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України, тобто якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Вимогами п. 94.6 цієї статті встановлено, що керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у п. 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

За змістом п. 94.10 ст.94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

При цьому п.п. 94.4 ст. 94 ПК України визначено, що арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків здійснюється на підставі заяви органів доходів і зборів відповідно до ст. ст. 283 КАС України.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 283 КАС України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів, зокрема щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

При цьому КАС України не містить переліку будь-яких критеріїв такої незгоди як підстави для висновку про існування спору про право. Отже, у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору.

Так, з метою оперативної перевірки наявності підстав для застосування адміністративного арешту і гарантування як прав та інтересів платника податків так і належного здійснення повноважень податковими органами законодавцем передбачено право податкових органів звертатись до суду із поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Саме, ст. 283 КАС України встановлено особливий, оперативний, порядок розгляду такого подання та імперативно приписує необхідність негайного виконання судового рішення за результатами такого розгляду.

Суд при розгляді вказаного подання здійснює функцію контролю за правомірністю дій податкового органу щодо застосування арешту, в той час як розглядаючи позовні вимоги податкового органу щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, суд розглядає публічно-правовий спір в загальному порядку.

Помилковою є позиція суду відносно того, що скарга на дії посадових осіб податкового органу щодо проведення перевірки в порядку досудового (адміністративного) оскарження має розумітись як спір про право. Оскарження наказу про проведення перевірки, дій податкового органу щодо її проведення є по суті запереченням обставин, що зумовили звернення податкового органу з відповідним поданням, не є спором про право.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі №804/19780/14.

Таким чином, від наявності спору про право слід відрізняти заперечення обставин, що зумовили звернення податкового органу із відповідним поданням. Такі обставини встановлюються судом у процесі розгляду подання, а відтак у разі встановлення судом нявності спору про право після відкриття провадження у справі за відповідним поданням, суд не позбавлений можливості закрити провадження у справі.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність в даному випадку спору про право не відкривши провадження у справі без встановлення обставин.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 283, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області задовольнити.

Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року, - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 червня 2019 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.