Справа № 440/29/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 р.Справа № 440/29/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національної поліції України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, повний текст складено 01.02.19 року по справі № 440/29/19

за позовом ОСОБА_1

до Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Національної поліції України, в якій просить визнати протиправною бездіяльність щодо: неналежного розгляду звернення від 21.10.2018 №ФИ-8650071; невжиття відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним у зверненні від 21.10.2018 №ФИ-8650071; не інформування заявника про перенаправлення звернення від 21.10.2018 №ФИ-8650071 до Головного слідчого управління Національної поліції України згідно вимог пункту 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян"; зобов`язати повторно розглянути звернення Національної поліції України та вжити заходів реагування з урахуванням обставин, встановлених судом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Національної поліції України щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 21.10.2018 №ФИ-8650071.

Зобов`язано Національну поліцію України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 21.10.2018 №ФИ-8650071 із наданням відповідей в розрізі кожного із поставлених у зверненні питань відповідно до порядку, визначеного Законом України "Про звернення громадян".

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Національна поліція України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, наявним у справі доказам, поданим відповідачем, не надано належної оцінки. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції у рішенні посилається на Положення про порядок роботи зі зверненням громадян і організацій, їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 10.10.2004 № 1177, який після набуття чинності наказу МВС України від 17.10.2016 № 1087 про внесення змін у наказ МВС України № 1177 на органи поліції не поширюється. Крім того, при розгляді справи і прийнятті рішення суд не застосовує нормативно-правові акти, які регулюють дані правовідносини, а саме: Типову Інструкцію з діловодства в міністерстві, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55, та Інструкцію з діловодства в системі Національної поліції України, затверджену наказом НПУ від 20.05.2016 № 414, на які відповідач посилається у своєму відзиві на позов. Також, судом не звернуто увагу на те, що Національною поліцією України розглянуто звернення ОСОБА_1 в порядку та у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», про що повідомлено заявника. Просить суд апеляційної інстанції скасувати судове рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, також, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 р. без змін.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, рішення суду першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 21.10.2018 через Державну установу "Урядовий контактний центр" Національної системи опрацювання звернень виконавчої влади направив своє звернення до Національної поліції України №ФИ-8650071, яке адресоване Голові Національної поліції України Князеву С.М., в якому повідомив, що слідчим відділенням Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001109 від 08.08.2015, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 4 ст. 190 КК України. 12.11.2016 ОСОБА_1 визнано потерпілою стороною по вказаному кримінальному провадженню, а тому ним направлялось ряд звернень, направлених на активізацію досудового розслідування. У зв`язку з неналежним реагуванням на його звернення та клопотання, направлені слідчому, ОСОБА_1 був змушений звертатись до суду за захистом порушених прав та інтересів. Так, 23.08.2018 ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави № 554/12566/15-к, провадження № 1-кс/554/4842/2018 судом було встановлено, що клопотання скаржника ОСОБА_1 ., подані органам слідства, не розглядаються, що вказує на небажання на проведення ряду слідчих дій, направлених на встановлення істини, з`ясування всіх обставин справи та прийняття законного та неупередженого рішення. 13.11.2017 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави встановлено строк досудового розслідування у три місяці, але дана ухвала виконана не була, 13.02.2018 заступником начальника СВ Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області Нездійминогою В.М. була винесена оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. 18.04.2018 ухвалою Октябрського районного суду постанова про закриття кримінального правопорушення скасована. На даний час досудове розслідування не закінчено, слідчим не вчиняються жодних необхідних процесуальних дій, необхідних та достатніх для встановлення істини по справі. В порушення вимог кримінально - процесуального законодавства слідчим не закінчено досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0001109 від 08.08.2015. У зв`язку з зазначеними порушеннями, встановленими судом, було винесено рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого. Визнано протиправною бездіяльність слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0001109, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 серпня 2015 за ознаками ч.ч. 2, 4 ст. 190 КК України. Визнано протиправною бездіяльність слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0001109, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 серпня 2015 за ознаками ч.ч, 2, 4 ст. 190 КК України. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, просить особисто забезпечити виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 23.08.2018 № 554/12566/15-к щодо зобов`язання слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області по кримінальному провадженні N 0001109 від 08.08.2015 на проведення процесуальних дій, необхідних для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0001109, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 серпня 2015 за ознаками ч.ч. 2, 4 ст. 190 КК України у строк 2 місяці. Під час вжиття заходів відомчого контролю звертає особливу увагу на той факт, що строк дії вказаної ухвали суду закінчується 23.10.2018, адже під час винесення ухвали судом всі сторони були належним чином повідомлені про час та місце прийняття рішення та мали можливість забезпечити явку свого представника. Також звертає увагу на той факт, що ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.08.2018 справа № 554/12566/15-к, провадження № 1-кс/554/4842/2018 судом було встановлено, що клопотання скаржника ОСОБА_1 , подані органам слідства, не розглядаються, що вказує на небажання на проведення ряду слідчих дій, направлених на встановлення істини, з`ясування всіх обставин справи та прийняття законного та неупередженого рішення та те, що 13.11.2017 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави встановлено строк досудового розслідування у три місяці, але дана ухвала виконана не була. Наголошує, що з листа прокуратури Полтавської області від 01.02.2017 за вих. № 04/2/2-4893-16 йому стало відомо про допущення порушення слідчим Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області розумних строків досудового розслідування, тому прокуратурою Полтавської області було направлено лист керівнику Полтавської місцевої прокуратури та начальнику СУ ГУНП в Полтавській області з вимогою активізації досудового розслідування та прийняти законне процесуальне рішення у стислі строки. Але вказана вимога не виконана, що підтверджується ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.08.2018 справа № 554/12566/15-к, та не потребує будь- якого доказування, а відтак по викладеним фактам та обставинам просить створити відповідну відомчу комісію з проведенням службової перевірки з приводу системної бездіяльності працівників Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області, з вирішенням питання про перебування на займаних посадах винних працівників та їх керівників. По вказаному факту просить направити йому завірені належним чином копії матеріалів перевірки з метою дослідження всіх спірних питань у судовому засіданні, адже порушення його прав має системний характер і прирівнюється до нелюдського поводження, що суперечить сталій практиці Європейського суду з прав людини. Під час формування відповіді та вжиття належних заходів реагування по обставинам, викладеним у вказаному зверненні, обов`язково взяти до уваги надану практику Європейського суду з прав людини та обставини, встановлені рішенням суду, що не потребує будь-якого доказування. Про результати звернення просить повідомити його письмово у встановлений законодавством строк з наданням змістовної та ґрунтовної відповіді по кожному викладеному факту, адже вказане питання буде предметом розгляду в Європейському суді з прав людини.

Зазначене звернення надійшло до Національної поліції України 23.10.2018 та зареєстроване за №Ф-25127, про що свідчить вхідний штамп.

25.10.2018 вказане звернення передано до Головного слідчого управління Національної поліції України, де зареєстроване за вх. №24/Ф-5559, що підтверджується штампом реєстрації на цьому зверненні.

Листом Головного слідчого управління Національної поліції України від 05.11.2018 за підписом т.в.о. заступника начальника відділу Копилова О.В. повідомлено позивача, що керівництво слідчого управління ГУНП в Полтавській області зобов`язано в межах компетенції провести перевірку викладеної у зверненнях ОСОБА_1 . інформації, вжити необхідних заходів щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, зазначених у ньому. У випадку виявлення порушень прав та законних інтересів громадян слідче управління зобов`язано вжити організаційних та процесуальних заходів до їх негайного відновлення, а до винних осіб - заходи впливу.

У листі також зазначено, що про результати перевірки ОСОБА_1 буде проінформовано додатково керівництвом зазначеного підрозділу; роз`яснено порядок оскарження відповіді відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про звернення громадян".

Листом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 26.11.2018 за підписом заступника начальника - начальника слідчого управління Грімова В.Ю. повідомлено позивача, що керівництвом слідчого управління ГУНП, за дорученням ГСУ НПУ розглянуто звернення Фисуна Д.Г., подані до Державної установи "Урядова гаряча лінія" від 22.10.2018 за № Фи-8650024, №Фи-8650053, №Фи-8650071, № Фи -8650080, № Фи -8650086, № Фи -8650132, № Фи -8650066, № Фи -8650060, № Фи -8650093, № Фи -8650112, № Фи -8650048, № Фи -8650104, від 25.11.2018 №Фи-8661926, №Фи-8661930, № Фи -8664090, № Фи -8661904, № Фи -8661913, № Фи -8664138, № Фи -8661909, від 25.10.2018 за №Фи-8663320, №Фи-8664101, № Фи -8661929, № Фи -8661915, № Фи -8661935, № Фи -8661891, № Фи -8661903, № Фи -8661897, № Фи -8661911, №Фи-8664133, №Фи-8661924, № Фи -8661920 щодо забезпечення виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 23.08.2018 у кримінальному провадженні №0001109, проведення службового розслідування за фактом її невиконання та внесення відповідних відомостей до ЄРДР, а також з інших питань.

Опрацювавши вказані звернення, встановлено, що за аналогічними фактами слідчим управлінням ГУНП проводилася перевірка, за результатами якої ОСОБА_1 надавались відповідь 07.11.2018 за вих. №24/Фи-537/кц, №24/Фи-54/кц та 16.11.2018 №24/Фи-535/кц, №24/Фи-562/кц, №24/Фи-535/поки, №24/Ф-1686, №24/Ф-1687, №24/Ф-1695, №24/Ф-1696, №24/Ф-1697, №24/Ф-1698 №24/Ф-1699, №24/Ф-1700, №24/Ф-1704, №24/Ф-1702, №24/Ф-1694, №24/Ф-1740, №24/Ф-1741, №24/Ф-1742, №24/Ф-1743, №24/Ф-1744, №24/Ф-1769, №24/Ф-1770.

У листі також повідомлено, що з метою забезпечення виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 23.08.2018 стан досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001109 з правовою кваліфікацією за частиною першою, частиною четвертою статті 190 КК України слідчим управлінням ГУНП здійснюється контроль у зазначеному кримінальному провадженні.

Вважаючи, що звернення від 21.10.2018 №ФИ-8650071 не розглянуте по суті особою, якій воно адресоване, та за результатами його розгляду не надано відповіді щодо усіх порушених питань, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, виходив з того, що відповідачем були здійснені дії щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 21.10.2018 №ФИ-8650071, що є порушенням норм Закону України "Про звернення громадян". Визначаючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд зобов`язав Національну поліцію України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 21.10.2018 №ФИ-8650071 із наданням відповідей в розрізі кожного із поставлених у зверненні питань відповідно до порядку, визначеного Законом України "Про звернення громадян".

Отже, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини, з приводу яких виник спір, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункту 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановлений законом".

Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55 Конституції України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Вжитий у Кодексі адміністративного судочинства України термін "суб`єкт владних повноважень" означає: орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років".

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову у цій справі є оскарження дій відповідача щодо ненадання належної відповіді на звернення ОСОБА_1 від 21.10.2018 (вхідний № ФИ-8650071), а також зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача.

В свою чергу, як вбачається із змісту звернення позивача, в останньому поставлено питання тяганини при розслідуванні кримінальної справи № 0001109, порушеної за частинами 2, 4 статті 190 Кримінального кодексу України, по якому позивача визнано потерпілим, та необхідності створення комісії для притягнення винних осіб до відповідальності.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України, судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначаються виключно законами. Правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ст. 3 КПК України).

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 КПК України.

Так, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Отже, правовідносини, щодо розгляду заяв про вчинення кримінального правопорушення за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що спір, який виник між сторонами у справі, підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки захист прав заявника, з урахуванням обов`язковості дотримання вимог частини ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшов такий позов, перевіряти та надавати оцінку обставинам, не властивим суду адміністративної юрисдикції, дотримання відповідачем приписів, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі "Zand v. Austria" зазначив, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "всю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, який, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи вимоги, наведені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Верховний Суд України неодноразово, зокрема, в постановах від 24.04.2012 р. по справі № 21-989во10, від 16.09.2015 р. по справі № 21- 1666а15, вказував на те, що спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні, не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Також, у рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 р. № 6-рп/2001 зазначено, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської сфери.

Аналогічний висновок зроблено Конституційним Судом України у рішенні від 14.12.2011 р. № 19-рп/2011, в якому зазначено, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

Враховуючи викладене, спір, який виник між сторонами в цій справі, підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України в межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про звернення громадян" заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

За правилами ст. 12 вказаного Закону, дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України", Законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про виконавче провадження".

Оскільки звернення ОСОБА_1 від 21.10.2018 стосується питання розслідування кримінального провадження, то вказане звернення, відповідно до ст. 12 Закону України "Про звернення громадян", не підлягає розгляду в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 60 Кримінального процесуального кодексу України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Частиною 2 статті 60 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що заявник має право отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.40 КПК України слідчий уповноважений: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій (ч.1 ст.40 КПК України).

Частиною 4 статті 40 КПК України передбачено, що слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Позивач є заявником в розумінні ст. 60 Кримінального процесуального кодексу України, який може оскаржити дії, рішення та бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невиконанні вказівок прокурора у кримінальному провадженні.

Колегія суддів зазначає, що законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами, та є посяганням на її процесуальну незалежність.

Отже, спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, при визначенні юрисдикції у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов`язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.06.2018 по справі № 826/13340/15.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, помилково розглянувши даний спір в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

У контексті наведеного, колегією суддів враховується, що відповідно до абз. 2 ст. 319 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, оцінка доводам апеляційної скарги щодо правомірності та підстав оскарження рішення не надавалася.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року по справі № 440/29/19 скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз`яснити позивачу, що даний спір належить розглядати за правилами Кримінального процесуального кодексу України.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя З.Г. Подобайло
Судді А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 10.06.2019 року