Справа № 400/700/19
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 р. № 400/700/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001
про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.05.2018 № 6, № 6, № 6, № 6, № 6, вимогу про сплату боргу від 25.05.2018 № Ф42, рішення від 25.05.2018 № ,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.05.2018 р. № 6, № 6, № 6, № 6, № 6, вимоги від 25.05.2018 р. № Ф 42, рішення від 25.05.2018 р. № .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що за договорами з постачальниками строк позовної давності по кредиторській заборгованості не настав, оскільки сторони договорів підписали акти звірки. По вказаних обставинах відповідач не витребував у позивача жодних пояснень чи доказів. Сума єдиного внеску за 2015-2017 р.р. обчислена позивачем правомірно. Щодо несвоєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб, позивач погодилася з порушенням термінів сплати податку, але зазначила, що сплатила авансовий внесок і штрафну санкцію за несвоєчасне перерахування податку. Окрім того, штрафну санкцію застосовано відповідачем поза межами граничного строку, визначеного ст. 102 Податкового кодексу України (далі ПК України). Щодо неподання декларації з ПДВ за грудень 2017 р., позивач відзначила, що подала її своєчасно в паперовій формі.

22.04.2019 р. відповідачем подано відзив на позов (а. с. 117-125), відповідно до якого перевіркою позивача виявлено п`ять порушень: невключення до суми оподатковуваного доходу простроченої кредиторської заборгованості; заниження єдиного внеску внаслідок невірного визначення суми доходу; несвоєчасна сплата авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб; несвоєчасна сплата податкового зобов`язання з ПДВ; неподання податкової декларації з ПДВ за грудень 2017 р. Таким чином, оскаржувані позивачем рішення та вимогу прийнято правомірно.

За клопотанням представника позивача справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

У квітні 2018 р. відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірки позивача за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., результати якої оформлені актом від 15.05.2018 р. № 1093/14-29-13-06/ (а. с. 17-57).

Перевіркою виявлено наступні порушення:

- п. 177.2 ст. 77 ПК України, в результаті чого занижено ПДФО за 2017 р. у сумі 165969,72 грн;

- п. 2 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон № 2464), в результаті чого занижено єдиний внесок на загальну суму 91987,78 грн;

- п. 16 прим. 1 підрозділу ХХ ПК України, в результаті чого занижено військовий збір за 2017 р. у сумі 13830,81 грн;

- п.п. 177.5.1 п. 177.5 ст. 177 ПК України щодо несвоєчасної сплати авансових платежів, визначених декларацією від 04.02.2015 р. № , у сумі 17710,00 грн;

- п. 157.1 ст. 57 ПК України щодо несвоєчасної сплати податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 13416,85 грн;

- п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п. 202.1 ст. 202, ст. 203 ПК України щодо неподання податкової декларації з ПДВ за грудень 2017 р.

За результатами перевірки відповідачем 25.05.2018 р. прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення № 6, яким збільшено суму податкового зобов`язання з ПДФО на 165969,72 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 41492,43 грн;

- податкове повідомлення-рішення № 6, яким збільшено суму податкового зобов`язання з військового збору на 13830,81 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 3457,70 грн;

- податкове повідомлення-рішення № 6, яким за порушення строку сплати грошового зобов`язання з ПДВ накладено штраф у розмірі 2722,97 грн;

- податкове повідомлення-рішення № 6, яким за порушення строку сплати грошового зобов`язання з ПДФО накладено штраф у розмірі 1771,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення № 6, яким за неподання податкової декларації з ПДВ накладено штраф у розмірі 170,00 грн;

- вимогу про сплату боргу № Ф 42, якою визначено суму недоїмки з єдиного внеску в сумі 91987,78 грн;

- рішення № , яким за донарахування єдиного внеску застосовано штрафні санкції в розмірі 24438,85 грн (а. с. 58-70).

Щодо невключення до суми оподатковуваного доходу простроченої кредиторської заборгованості, суд виходить з того, що відповідно до п.п. 164.2.7 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, сума заборгованості платника податку за укладеним ним цивільно-правовим договором, за якою минув строк позовної давності та яка перевищує суму, що становить 50 відсотків місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, крім сум податкової заборгованості, за якими минув строк позовної давності згідно з розділом II цього Кодексу, що встановлює порядок стягнення заборгованості з податків, зборів і погашення податкового боргу. Фізична особа самостійно сплачує податок з таких доходів та зазначає їх у річній податковій декларації.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України).

За правилами ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

В акті перевірки зазначено про загальний розмір простроченої кредиторської заборгованості в сумі 922054,00 грн по ФГ "Король", ПП "Аграрія", ПП "Вільна Україна", ТОВ "Овіс-Агро", ТОВ "Україна 2001", АНВП "Візит", ТОВ "Оршівське", КП ВКФ "Вад", СКФ "Вікторія" і ТОВ "Корн Трейд".

По всім вказаним контрагентам позивач 10.06.2019 р. надала суду додаткові угоди за 2016-2017 р.р., за якими сторони договорів поставки погодили розмір заборгованості та домовились про її сплату протягом 10 днів з моменту отримання рахунку. Під час проведення перевірки відповідач вказаних документів чи будь-яких пояснень з даного приводу в позивача не запитував.

Таким чином, заборгованість позивача перед ФГ "Король", ПП "Аграрія", ПП "Вільна Україна", ТОВ "Овіс-Агро", ТОВ "Україна 2001", АНВП "Візит", ТОВ "Оршівське", КП ВКФ "Вад", СКФ "Вікторія" і ТОВ "Корн Трейд" у загальній сумі 922054,00 грн станом на дату перевірки не може вважатися безнадійною, за якою минув строк позовної давності (3 роки), оскільки додатковими угодами за 2016-2017 р.р. строк позовної давності перервано.

З огляду на викладене, висновок відповідача про заниження ПДФО, єдиного внеску та військового збору внаслідок невключення до суми оподатковуваного доходу простроченої кредиторської заборгованості, є необґрунтованим. Отже, податкові повідомлення-рішення від 25.05.2018 р. № 6 і № 6, а також вимогу про сплату боргу № Ф 42 і рішення № належить скасувати.

Щодо неподання податкової декларації за грудень 2017 р., суд виходить з того, що п. 49.3 ст. 49 ПК України надає право платнику податків подавати податкову декларацію в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Податкова декларація з ПДВ за грудень 2017 р. подана позивачем у паперовій формі 19.01.2018 р. разом із супровідним листом від 16.01.2018 р. № 1 з підстав того, що дія сертифікатів закінчилася (а. с. 90-95).

Отже, висновок відповідача про неподання податкової декларації за грудень 2017 р. не відповідає фактичним обставинам, відтак, податкове повідомлення-рішення № 6 належить скасувати.

Щодо порушення строку сплати грошового зобов`язання з ПДВ у сумі 13416,85 грн, суд встановив, що 20.01.2015 р. позивачем подана податкова декларація з ПДВ за грудень 2014 р., в якій задекларовано суму ПДВ 20971,00 грн (а. с. 84-87).

23.01.2015 р. позивачем сплачено 23000,00 грн ПДВ за грудень 2014 р., що підтверджується платіжним дорученням від 29.01.2015 р. № 20 (а. с. 89). Тобто, податкове зобов`язання сплачене навіть у більшому розмірі, ніж задекларовано, та у строк, визначений п. 203.2 ст. 203 ПК України.

Зазначення в акті перевірки про сплату зобов`язання лише 02.03.2015 р., тобто з пропуском строку, не підтверджено жодними доказами.

Крім того, суд враховує, що відповідно до п. 1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (далі Закон № 2346) переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Пунктом 1.30 ст. 1 цього Закону встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону № 2346 банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Положеннями п. 22.4 ст. 22 Закону № 2346 передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Вимоги п. 22.4 ст. 22 Закону № 2346 узгоджуються з положеннями п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України, згідно з яким за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом № 2346 з вини банку, такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів (обов`язкових платежів) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

З аналізу викладених норм вбачається, що виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов`язання пов`язано з моментом подання ним до банку платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань та прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів з вини банку платник податків не несе відповідальність.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 07.09.2018 р. по справі № 823/1985/17.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював свою позицію щодо "принципу правової визначеності" (наприклад, справа "Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства"), відповідно до якого особа, здійснюючи правомірну поведінку повинна мати можливість передбачати правові наслідки такої правової поведінки, чітко визначені законом.

Позивач надала суду докази своєчасної сплати ПДВ за грудень 2014 р., тобто позивач вчинила всі залежні від неї дії для своєчасної сплати податку до бюджету і правомірно очікувала зарахування такої суми до бюджету, що позбавило б її від нарахування фінансових санкцій з боку держави.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 25.05.2018 р. № 6 належить скасувати.

Щодо несвоєчасної сплати авансових платежів, визначених декларацією від 04.02.2015 р. № , у сумі 17710,00 грн, суд виходить з того, що датою виникнення боргу відповідач визначив 15.08.2015 р., а датою погашення 17.08.2015 р., тобто прострочення склало 3 дні.

Позивач не заперечила проти того, що допустила прострочення сплати ПДФО, однак посилається на те, що платіжним дорученням від 17.08.2015 р. № 215 на суму 19603,23 грн сплатила і авансовий внесок, і самостійно визначену нею штрафну санкцію (а. с. 83).

З даного приводу суд відзначає, що нарахування штрафних санкцій є прерогативою контролюючого органу. Пунктом 126.1 ПК України передбачено притягнення платника податків до відповідальності саме контролюючим органом. Тобто, сплачений позивачем самостійно штраф не може звільняти її від відповідальності за несвоєчасну сплату ПДФО, тим більше, що зайво сплачені кошти рахуються як переплата з вказаного виду податку.

Згідно з п. 114.1 ст. 114 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

У свою чергу, ст. 102 ПК України визначає строк давності у 1095 днів, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом.

Оскільки граничним строком сплати грошового зобов`язання є 14.08.2015 р., то нарахування штрафу 25.05.2018 р. здійснено в межах строку давності.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 25.05.2018 р. № 6.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач надала квитанції про сплату судового збору в загальній сумі 3458,41 грн (а. с. 4, 101а), відтак стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає 3423,83 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.05.2018 р. № 6, № 6, № 6, № 6, № 6, вимоги від 25.05.2018 р. № Ф 42, рішення від 25.05.2018 р. № задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 25.05.2018 р. № 6, № 6, № 6, № 6, вимогу про сплату боргу від 25.05.2018 р. № Ф 42, рішення від 25.05.2018 р. № .

3. У задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 25.05.2018 р. № 6 відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) судовий збір у сумі 3423,83 грн (три тисячі чотириста двадцять три грн 83 коп.) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 12.06.2019 р.

Суддя Н. В. Лісовська