Справа № 540/2388/18
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/2388/18
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Єщенко О. В., Коваль М.П.,

за участю секретаря - Гошуренко Н.С.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про встановлення факту відсутності компетенції на виконання функцій неприбуткових самоврядних організацій, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 .) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі) у якому просить встановити відсутність компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень - органу виконавчої влади ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі на виконання функцій неприбуткових самоврядних організацій (системи загальнообов`язкового соціального страхування) щодо збору страхових внесків до цих організацій.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Державна фіскальна служба змушує позивача до вступу у неприбуткову некомерційну організацію - Пенсійний фонд та інші аналогічні організації вимагаючи сплати страхових внесків до цих організацій, членом яких вона не є. На думку ФОП ОСОБА_1, що ст. 46 Конституції України не покладає на неї обов`язку утримувати громадян у зазначених статтею випадках, оскільки вказаний обов`язок є обов`язком держави. Отже, позивач вказує, що відповідно до ст. 116 Конституції України, що виконавча влада не має повноважень на виконання функцій недержавних утворень, а тому вимога щодо сплати членських внесків до неприбуткових самоврядних організацій - єдиного соціального внеску, є протиправною.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку,що обчислюючи розмір заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску та формуючи податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки), ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі діяло у спосіб та в порядку передбачені зазначеними в даному рішенні нормами законів та інструкцій.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ФОП ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а тому останній просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач звернувся до суду за захистом конституційного права не бути примушеним до вступу в будь-яке об`єднання громадян. На думку, ФОП ОСОБА_1 , остання наголошує, що її право порушено органом державної виконавчої влади, а саме податковим органом, вимогою сплатити єдиний страховий внесок до неоприбуткованих самоврядних організацій, що утворюють систему соціального страхування. Так, позивач просить застосувати такий спосіб захисту - як встановити відсутність визначення Конституцією України повноважень податкового органу на виконання функцій неоприбуткованих самоврядних організацій.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , згідно з відомостями включеними до ЄДР за № 0007948, зареєстрована як фізична особа-підприємець 13 вересня 2001 року

Зміни до відомостей внесені 22 травня 2012 року за № 2007948.

З 13 вересня 2001 року позивача взято на податковий облік, наразі - Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі як платник податків.

22 травня 2012 року ФОП ОСОБА_1 взято на облік відповідачем, як платника єдиного внеску.

16 серпня 2018 року на адресу позивача, як фізичної особи-підприємця, контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1250-25 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що станом на 31 липня 2018 року становить 23617,03 грн.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон України № 2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.1 ст.1 Закону України № 2464-VI).

У відповідності до п.4 ч.1 ст.4 Закону України № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.2 розд. VIІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2464-VI з дня набрання чинності цим Законом суб`єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування відповідно до Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва", розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України № 13-92 від 26.12.1992 р. "Про прибутковий податок з громадян" нараховують, обчислюють та сплачують єдиний внесок відповідно до цього Закону.

Згідно до ч.2 ст.6 Закону України № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Статтею 5 Закону України № 2464-VI (в редакції від 22.05.2012 р., яка діяла на час взяття позивача на облік як платника єдиного внеску) передбачено, що облік осіб, зазначених у частині першій статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 2 - 14 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється Пенсійним фондом з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

Платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 1, 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, в порядку, встановленому Пенсійним фондом, безоплатно надсилається повідомлення про взяття їх на облік, в якому для платників, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, зазначається клас професійного ризику виробництва, до якого віднесено платника.

Отже, станом на 22 травня 2012 року, коли позивача було взято на облік як платника єдиного внеску, відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України зобов`язаний був надіслати позивачу повідомлення про взяття його на облік.

Приписами Закону України від 04.07.2013 р. № 406-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" внесено зміни до ст.12 розд. IV Закону України № 2464-VI, а саме завдання і функції із забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску, покладено на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику та його територіальні органи.

Так, відповідно до ст.5 Закону України № 2464-VI (в редакції від 04.07.2013 р.) облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Пунктом 3 розд. VIІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2464-VI, з дня набрання чинності цим Законом, платники страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску.

Перереєстрація платників страхових внесків та застрахованих осіб не здійснюється.

Пенсійний фонд спільно з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, проводить звірення платників страхових внесків у порядку, встановленому Пенсійним фондом спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за погодженням із фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З матеріалів справи убачається, що в обґрунтування позовних вимог, ФОП ОСОБА_1 вказує на порушення її конституційного права, що виразилося в надісланні останній контролюючим органом вимоги про сплату страхового внеску до неприбуткової самоврядної організації, що на її думку, також є примушенням позивача до вступу в неприбуткову некомерційну організацію - Пенсійний фонд та інші аналогічні організації.

Проте, доводи позивача про те, що вона не є застрахованою особою - членом неприбуткових самоврядних організацій, а отже в неї відсутній обов`язок сплачувати внески в ці організації, апеляційний суд вважає необгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст.5 Закону України № 2464 (в редакції до 11.08.2013 року) облік платників єдиного внеску ведеться в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Зокрема, існує Порядок взяття на облік та зняття з обліку в органах Пенсійного фонду України платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 р. № 21-6 (далі - Порядок).

Згідно із пп.2.2 п.2 цього Порядку, взяття на облік фізичних осіб-підприємців як платників єдиного внеску здійснюється органами Пенсійного фонду за місцем проживання особи на підставі відомостей з реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей органами Пенсійного фонду.

Щодо правового статусу Пенсійного фонду України (до 11.08.2013 року), коллегія суддів наголошує, що відповідно до ст.58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України № 1058) Пенсійний фонд був органом, який здійснював керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Пенсійний фонд набуває статусу юридичної особи з дня реєстрації статуту в спеціально уповноваженому органі виконавчої влади. Крім того, Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон України № 2464) на Пенсійний фонд покладено здійснення функцій щодо обліку платників єдиного внеску та збору єдиного внеску.

З аналізу правової норми п.12 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України № 1058, випливає, що перетворення Пенсійного фонду у самоврядну неприбуткову організацію, набуття статусу юридичної особи та затвердження його статуту, повинно здійснюватись протягом п`яти років із дня набрання чинності цього Закону.

При цьому, відповідно до абз.3 п.12 Прикінцевих положень Закону України № 1058, у період до перетворення Пенсійного фонду України в неприбуткову самоврядну організацію він функціонує як центральний орган виконавчої влади на підставі норм цього Закону (крім норм, зазначених в абзаці шостому пункту 1 цього розділу) та Положення про Пенсійний фонд України, яке затверджує Президент України.

Абзацом 6 пункту 1 Прикінцевих положень Закону № 1058 встановлено перелік правових норм, що стосуються діяльності Пенсійного фонду саме як самоврядної організації, та які набирають чинності після перетворення Пенсійного фонду у таку самоврядну організацію. Станом на момент виникнення спірних правовідносин та на момент подачі позову Пенсійний фонд України не перетворено у самоврядну неприбуткову організацію, така організація не зареєстрована у встановленому законом порядку.

Необхідно вівдзначити, що на даний момент Пенсійний фонду України має статус органу державної влади та діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 384/2011, який є чинним.

Повноваження Президента України затверджувати таке Положення безпосередньо вказане у Прикінцевих положеннях Закону України № 1058.

Таким чином, твердження позивача про відсутність у Пенсійного фонду належної правосуб`єктності, є помилковим.

На даний час та станом на дату реєстрації ФОП ОСОБА_1 як фізичної особи, Пенсійний фонд України має статус органу державної виконавчої влади.

Стосовно того, що позивач не є членом, зокрема Пенсійного фонду, то колегія суддів зазначає про наступне.

Відносини, що регулюються нормами правового інституту членства у організації, передбачають, перш за все, їх добровільний характер.

Разом з цим, відповідно до положень Законів України № 1058 та № 2464 одним з принципів загальнообов`язкового державного соціального страхування є його обов`язковість.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено, що в даному випадку відносини між ФОП та УПФУ (до 11.08.2013 року) мали не добровільний членський характер, а імперативний, який полягає у обов`язковому взятті платників єдиного внеску на облік територіальними управліннями Пенсійного фонду при реєстрації позивача як фізичної особи підприємця.

З викладеного слідує, що на час внесення вказаних змін до порядку адміністрування єдиного соціального внеску, позивач вже обліковувався як його страхувальник, а отже відомості про нього містились у реєстрі застрахованих осіб, який до цього часу вели органи Пенсійного фонду України, а з 11.08.2013 р. - орган, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику та його територіальні органи.

При цьому, жодної перереєстрації платників страхових внесків та застрахованих осіб не вимагається.

Згідно із п.2 ч.1 ст.1 Закону України № 2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платники єдиного внеску визначені ст.4 Закону України № 2464.

Серед інших, до них відносяться фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Тобто, платниками є фізичні особи-підприємці, що є роботодавцями.

Крім цього, згідно положень цієї ж статті платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Виходячи із змісту ч.4 ст.5 Закону України № 2464, обов`язки фізичних осіб-підприємців як платників єдиного внеску виникають з моменту їх державної реєстрації.

Крім того, позивачем не заперечується, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.4 Закону України № 2464, фізичні особи-підприємці є застрахованими особами щодо себе та страхувальниками осіб, що на них працюють (для платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 2, 3, 6-14 частини першої ст.4 Закону України № 2464).

Частиною 9 ст.9 Закону України № 2464 передбачено, що обчислення і сплата єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюються платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які внесок нарахований.

Таким чином, до обов`язків фізичних осіб-підприємців, що є роботодавцями, а також для фізичних осіб-підприємців, що не є роботодавцями, входить своєчасне нарахування та сплата нарахованого єдиного внеску до Пенсійного фонду на суми, що виплачуються ними найманим працівникам, а також на суми їх доходів або самостійно визначені ними суми (для фізичних осіб-підприємців, що обрали спрощену систему оподаткування), які є базою для нарахування єдиного внеску відповідно до зазначеного Закону.

За таких обставин суд дійшов правомірного висновку, що в даному випадку взяття позивача на облік органами податкової і митної політики, внаслідок передачі їм повноважень по адмініструванню даного виду збору, здійснено на підставі Закону у тому числі й по відношенню до позивача, адже з наведеного раніше обґрунтування вбачається, що ФОП ОСОБА_1 мала статус страхувальника з 22 травня 2012 року про що мала бути повідомлена органами Пенсійного фонду України.

Пунктом 3-1 п.3 ч.1 ст.1 Закону України № 2464-VI передбачено, що органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Пунктом 1 Положення про Головне Управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, затвердженого наказом ДФС № 242 від 02.05.2018 року визначено, що Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі є територіальним органом

Державної фіскальної служби України, який підпорядковується ДФС. Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі є органом доходів і зборів.

Отже, Головне Управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі є територіальним органом, вповноваженим, у тому числі, на здійснення функцій з адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.3 ч.1 ст.7 Закону України № 2464-VI).

Як визначено ч.1 ст.1 Закону України № 2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ч.4 ст.8 Закону України № 2464-VI).

Отже, відповідно до наведених вище вимог законодавства, апеляційний суд зазначає, що у позивача виникає обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Матеріалами справи встановлено, що з інтегрованої картки платника податків платника ФОП ОСОБА_1 . за 2014-2018 роки за кодом класифікації доходів бюджету: 71040000 вбачається, що нараховані суми єдиного внеску позивачем не сплачувались (а. с. 31-39).

Згідно до частин 1 та 4 ст.25 Закону України № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, та як рішення, прийняте органом доходів і зборів, що належить до його компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковим до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Вказані приписи кореспондуються з положеннями розділу VI Інструкції № 449, у відповідності до якого до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до фіскальних органів, та сплатити їх.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена фіскальними органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) зокрема, у випадку якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Таким чином, на виконання наведених вище приписів, заборгованість позивача в розмірі 23617,03 грн. по сплаті єдиного внеску сформовано на підставі облікових даних інформаційної системи ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, що підтверджується електронними витягами облікової картки платника податків з нарахування та сплати єдиного внеску, які містяться в матеріалах справи.

Сформована відповідачем податкова вимога надіслана на адресу ФОП ОСОБА_1 та отримана останньою, що не заперечується позивачем.

Підсумовуючи усе викладене вище та як вірно зазначено судом першої інстанції, обчислюючи розмір заборгованості позивачу зі сплати єдиного внеску та формуючи податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 серпня 2018 року № Ф-1250-25, контролюючий орган діяв у спосіб та в порядку передбаченому законодавством.

Надсилання податкової вимоги відповідачем, не може фізичною особою-підприємцем розцінюватись як примушення до вступу до будь-яких організацій, оскільки зазначений документ не зобов`язує адресата вчиняти відповідні дії, а лише повідомляє особу про її обов`язок сплатити суми боргу зазначені в ній у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відтак, висновок суду першої інстанції про відсутність у ФОП ОСОБА_1 порушених прав, які підлягають судовому захисту, є правильним.

Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки в суді першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Згідно ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про встановлення факту відсутності компетенції на виконання функцій неприбуткових самоврядних організацій - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду на протязі тридцяти днів.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Коваль М.П.