Справа № 235/1715/19
Суддя: Клікунова А. С.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер справи 235/1715/19
Номер провадження 2-а/235/32/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2019 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Клікунової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Ліпскіс О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покровськ Донецької області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського сектора реагування патрульної поліції Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Гришай Євгена Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд суду пред`явлено вказаний адміністративний позов, в якому ОСОБА_1 просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серійний номер ДПО18 від 02.03.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 2 березня 2019 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_1 здійснював рух по вул. Прокоф`єва м. Покровську Донецької області здійснив зупинку на місці паркування біля магазину «АТБ», яке позначено дорожнім знаком 5.38 з додатковою табличкою 7.17 «Інвалід». Позивач стверджує, що такими діями не допустив жодних порушень правил дорожнього руху, оскільки має статут інваліда ІІ групи з дитинства довічно. Разом з тим, поліцейським Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області складено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП. В провину позивача постановлено здійснення зупинки в місці для стоянки, де дозволено зупинку транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю. Постанову позивач вважає незаконною та безпідставною, порушень Правил дорожнього руху ним не допущено, оскільки під час перевірки документів поліцейському патрульної служби надав фотокопію довідки МСЕК про інвалідність, пояснивши, що оригінал документу випадково забув вдома, та навість зобов`язався, у разу потреби, протягом десяти хвилин привезти вказану довідку. Такі пояснення відповідачем не було враховано та в порушення вимог об`єктивного і справедливого розгляду справи, - прийнято оскаржувану постанову. Серед інших обґрунтувань позову, - ОСОБА_1 зазначено, що оскаржувану постанову винесено на місці адміністративного правопорушення, інспектор поліції не склав протоколу про адміністративне правопорушення, незважаючи на те, що позивач одразу повідомив, що оспорює факт вчинення правопорушення. За переконанням позивача проведення розгляду справи у скороченому провадженні суперечить рішенню Конституційному суду № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року.

Сторони у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Відповідач поліцейський Покровського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області причини неявки не повідомив, правом подачі відзиву на позовну заяву відповідно до вимог ст. ст. 162, 175 КАС України не скористався.

З огляду на вказане, у відповідності п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, надавши юридичну оцінку правам та обов`язкам сторін - приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийнятті вони у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Предметом позову є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серійний номер ДПО18 № 360108 від 02.03.2019 року за ознаками ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачених ч. 5 ст. 122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції.

Згідно постанови серійний номер ДПО18 № 360108 від 02.03.2019 року поліцейського сектору реагування патрульної поліції Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області Гришая Є.В. (копія наявна в матеріалах справи) - 2 березня 2019 року о 09:29 годині водій ОСОБА_1 в м. Покровськ Донецької області по вул. Прокоф`єва керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_1 здійснив зупинку на місці, позначеному дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю». Дії позивача кваліфікована за ч. 5 ст. 122 КУпАП та притягнуто до відповідальності з накладанням стягнення у виді штрафу у розмірі 1020 гривень.

Частиною 5 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку, зокрема, зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю».

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Дорожній знак - це технічний засіб організації дорожнього руху, який має умовні позначення, символи, які інформують учасників дорожнього руху про умови руху, його особливості і необхідні режими, а також про маршрут руху. Перелік і класифікація дорожніх знаків і їх вимоги до учасників дорожнього руху встановлюються главою 33 Правил дорожнього руху України, а їх умовний зовнішній вигляд - додатком № 1 до цих Правил.

Відповідно до розділу 33 Правил дорожнього руху, дорожній знак 5.38 "Місце для стоянки" застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Табличка 7.17 "Інваліди" означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід" відповідно до вимог цих Правил. При цьому, згідно з пунктом 8.4. "е" розділу 8 Правил дорожнього руху, таблички до дорожніх знаків уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

У розділі 1 ПДР визначені терміни, що наведені у цих Правилах, зокрема:

- стоянка припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

- зупинка припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 визначено, що на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", не можуть бути розміщені інші транспортні засоби. У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм права, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено дорожнім знаком 5.38 "Місце для стоянки" з табличкою 7.17 "Інваліди", тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід" відповідно до вимог цих Правил - створює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 2 березня 2019 року здійснив зупинку та стоянку транспортного засобу в зоні дії знаку 5.38. "Місце для стоянки" з табличкою 7.17. "Інваліди". В розглядуваному адміністративному позові позивачем не заперечується факт зупинки транспортного засобу на місці для інвалідів, однак пояснює свої дії наявною в нього інвалідністю. На підтвердження таких доводів - до матеріалів справи долучено копію довідки Обласної міжрайонної МСЕК серії 10 ААВ № 451069 від 27.02.2015 року про встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності (а.с. 8).

Зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_1 надав для огляду працівнику Покровського ВП фотокопію довідки МСЕК про інвалідність з поясненням причин неможливості надання оригіналу документу (забув вдома). Аналогічні пояснення зазначені позивачем і безпосередньо в постанові про накладення адміністративного стягнення серія ДПО18 № 360108, - в графі «Копію постанови отримано» ОСОБА_1 зазначив, що є інвалідом ІІ групи дитинства, посвідчення забув, фотокопію довідки надав, чим висловив незгоду з притягненням до адміністративної відповідальності.

Крім того, 2 квітня 2019 року ОСОБА_1 до канцелярії Покровського ВП подав скаргу на дії поліцейського Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області Гришая Є.В. Згідно висновку службового розслідування за фактом скарги ОСОБА_1 від 08.04.2019 року - поліцейський СРПП № 4 Покровського ВП Гришай Є.В. складаючи постанову ДПО18 № 352729 діяв згідно розділу ІІІ та розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року (а.с. 17-18).

Враховуючи встановлені обставини справи, судом перевірено оскаржувану постанову безпосередньо на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що має значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо. За переконанням суду, поліцейським СРПП Покровського ВП Гришай Є.В. при розгляді справи про виявлене правопорушення безсумнівно підлягало врахування, що ОСОБА_1 є людиною з інвалідністю, що було підтверджено фотокопією довідки МСЕК, тому ненадання відповідного посвідчення, та відсутність на транспортному засобу автомобільного знаку «Інвалід за кермом» могло б бути розцінене посадовою особою як підстава для оголошення зауваження, попередження про усунення позивачем таких недоліків. Достатніх доказів які б вказували на правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП - відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. До таких даних можуть належати пояснення свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Так, в постанові, що оскаржується не зазначено жодні посилання на будь-які матеріали (фото-, відео-зйомки, покази свідків тощо) на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Не надано доказів, на основі яких було встановлено наявність адміністративного правопорушення і винність ОСОБА_1 у вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, - і безпосередньо суду, хоча про порушення справи відповідач поліцейський СРПП Покровського ВП Гришай Є.В. обізнаний належним чином

Згідно ст. 77 КАС України відповідно до яких обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Оскільки, відповідачем не підтверджено обставин, викладених в постанові доказами, які було враховано як достатні для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а позивач не визнав факту скоєння ним правопорушення, - суд вважає, що постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, складена неналежним чином, без врахування всіх обставин справи та підлягає скасуванню.

По суті інших доводів позивача ОСОБА_1 ., а саме щодо розгляду справи в спрощеному провадженні (основний аргумент, яким вмотивовано адміністративний позов). Такі доводи позивача суд оцінює як безпідставні. Так, у висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому, варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 р. № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно- територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши п. 2.4 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, суд приходить висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Разом з тим, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції, розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (зокрема, ст. 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення, а отже на думку суду посилання позивача на зазначені обставини є не обґрунтованими.

Такий висновок суду узгоджується також з тим, що відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про розподіл судових витрат. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення проводиться з урахуванням положень статей 287, 288 КпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. З урахуванням вказаного, судові витрати по справі, відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановлену Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, ч. 1 ст. 122, 258, 268, 276 КУпАП України, керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 244-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 № 360108, винесену 02.03.2019 року ст. сержантом поліцейським СРПП № 4 Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області Гришай Є.В. у відношенні ОСОБА_1 за ознаками ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Судові витрати по справі, відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановлену Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду, відповідно до статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України та, відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України, - до Першого апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області.

Відомості про учасників справи згідно пункту 4 частини 5 статті 246 КАС України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідачі: поліцейський СРПП4 Покровського ВП Гришай Євген Валерійович, юридична адреса відділу поліції: Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7.

Дата складання повного тексту судового рішення 06.06.2019 року

Суддя: