Справа № 140/2485/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/2718/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Дмитруком В. В. у м. Луцьку, у справі № 1340/5919/18 за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2018 року Головне управління ДФС у Волинській області звернулося в суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна відповідача, застосованого рішенням першого заступника начальника Головного управління ДФС у Волинській області Чуєм В. В. від 09 листопада 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не допустив працівників контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, що є підставою для застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про належне повідомлення його про проведення перевірки, оскільки відповідні копії наказів не були йому вручені відповідно до вимог статті 42 Податкового кодексу України. Зазначає, що накладений контролюючим органом адміністративний арешт на майно не було перевірено судом в межах 96-ти годинного строку, а тому на момент вирішення даної справи судом такий арешт в силу вимог підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України вважався припиненим.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у зв`язку з надходженням листа прокуратури Волинської області від 17 липня 2018 року №17/7-829, ненаданням документального підтвердження на письмові запити Головного управління ДФС у Волинській області, а також виявленням недостовірних даних в податковій декларації з єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2017 рік на підставі пункту 75.1 статті 75, підпунктів 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС у Волинській області видано наказ від 05 листопада 2018 року № 3917 «Про проведення документальної виїзної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 .» та направлення від 06 листопада 2018 року № 5194 щодо проведення з 07 листопада 2018 року позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 тривалістю 5 робочих днів з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Крім цього, у зв`язку з неподанням податкових декларацій про майновий стан і доходи фізичної особи за 2016 та 2017 роки на підставі пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС у Волинській області видано наказ від 05 листопада 2018 року № 3918 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-громадянина ОСОБА_1 .» та направлення від 06 листопада 2018 року № 5195 щодо проведення з 07 листопада 2018 року позапланової документальної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 тривалістю у 5 робочих днів з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства.

07 листопада 2018 року з метою проведення перевірки посадовою особою Головного управління ДФС у Волинській області здійснено вихід за податковою адресою відповідача, де його не виявлено.

Цього ж дня здійснено вихід за адресою магазину «Twins» (вул. Набережна, 10, м. Луцьк), де перебував відповідач, однак, ОСОБА_1 відмовився від отримання копій наказів та направлень на проведення перевірки, про що складено акти від 07 листопада 2018 року № 620 та № 621.

Також відповідач відмовив у допуску працівників органу ДФС до перевірок, у зв`язку з чим перевірки не проведені, про що складено акти від 07 листопада 2018 року № 618/13-02 та № 619/13-02.

09 листопада 2018 року о 15:00 год першим заступником начальника Головного управління ДФС у Волинській області Чуєм В. В. прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , що стало підставою для звернення до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості такого арешту.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що у контролюючого органу були законні підстави для проведення перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , однак, останнім протиправно не допущено відповідних посадових осіб до її проведення, що свідчить про обґрунтованість застосування умовного адміністративного арешту його майна.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

Згідно з пунктом 94.6 статті 94 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Відповідно до пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Згідно з пунктом 94.19 статті 94 Податкового кодексу України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється, зокрема, у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що за наявності відповідних умов, визначених у пункті 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого має бути перевірена судом в обов`язковому порядку протягом 96 годин. Відсутність протягом вказаного строку відповідного рішення суду про визнання арешту обґрунтованим зумовлює припинення адміністративного арешту майна платника податків та унеможливлює його повторне накладення з тих самих підстав.

Отже, вимоги про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, заявлені поза межами 96-годинного строку, не є такими, що можуть бути задоволеними, адже, у цьому випадку, відсутні відповідні обставини, з якими положення статті 94 Податкового кодексу України пов`язують можливість забезпечення виконання платником податків його обов`язків.

Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 19 квітня 2019 року у справі № 813/4598/16.

Як встановлено з матеріалів справи, звернення Головного управління ДФС у Волинській області до суду із позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна відповідача, накладеного рішенням першого заступника начальника Головного управління ДФС у Волинській області Чуя В. В. від 09 листопада 2018 року, відбулося лише 30 листопада 2018 року, тобто після спливу строку у 96 годин, протягом якого судом має бути перевірена обґрунтованість цього рішення, та припинення застосованого ним адміністративного арешту, що відповідно до пункту 94.19.1 статті 94 Податкового кодексу України свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог контролюючого органу.

З огляду на викладене, доводи позивача стосовно своєчасного звернення із заявою до суду в порядку вимог статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження у справі за якою було закрито, не заслуговують на увагу, оскільки не можуть бути підставою для продовження строку перевірки обґрунтованості адміністративного арешту судом.

Натомість, суд першої інстанції не надав оцінки згаданим обставинам та безпідставно зробив висновок про обґрунтованість застосованого арешту майна відповідача.

Щодо покликання скаржника на неналежне повідомлення його про проведення перевірки, то такі апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вручення посадовими особами контролюючого органу копій наказу особисто платнику податків безпосередньо перед проведенням документальної позапланової перевірки відповідає вимогам пункту 78.4 статті 78 та пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України та дає право відповідним посадовим особам проводити перевірку.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 241, 308, 311, 315, 317 321, 322, Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року у справі № 140/2485/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич