Справа № 640/1088/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 травня 2019 року № 640/1088/19

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві про скасування постанови,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду м.Києва (надалі - суд) звернувся ОСОБА_1 (надалі також - позивач) з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві (надалі також - відповідач) про скасування постанови №54446362 від 18.09.2018 про накладення штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно виніс оскаржувану постанову, оскільки у позивача відсутня заборгованість перед стягувачем, що підтверджується виписками з банку по особовому рахунку.

Відповідачем відзиву чи письмових пояснень на заявлений позов суду не надано.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

28.02.2017 Комінтернівським районним судом м.Харкова по справі №641/8616/16-ц , залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08.06.2017, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.10.2016 до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 24.07.2017 року, судом видано виконавчий лист.

Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві, 07.08.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54446362 щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.10.2016 до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

30.01.2018 постановою відповідача зупинено вчинення виконавчих дій на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.09.2017, якою зупинено стягнення аліментів відповідно до виконавчого листа.

20.08.2018 постановою відповідача поновлено вчинення виконавчих дій, оскільки відсутні підстави для подальшого зупинення виконавчого провадження.

Постановою від 18.09.2018 відповідачем накладено штраф на боржника - ОСОБА_4 у розмірі 20% від суми заборгованості на 31.08.2018, що складає 86361,40грн.

Позивач вважає винесення постанови від 18.09.2018 про накладення штрафу протиправною, в зв`язку з чим звернувся до суду.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі редакція, чинна на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до п.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки-розрахунок №Дв/32 від 21.11.2018 заборгованості по аліментах за період з 01.11.2016 по 30.09.2018, у ОСОБА_4 рахується заборгованість станом на 30.06.2018 за період з листопада 2016 року по вересень 2018 року в розмірі 427537,00грн.

Однак, позивач зазначає, що останнім перераховували кошти на карткові рахунки дітей відкриті в Приватбанку, купувались побутові речі дітям, одяг, здійснював оплату навчання. Загалом витрачено 281089,00грн.

Суду надано виписку по картці/рахунку, згідно якого ОСОБА_4 перераховувались кошти на картку банку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та копії чеків.

Тому винесення постанови про накладення штрафу є протиправною та безпідставною.

Суд звертає увагу на наступне, що згідно виконавчого листа, виданого по справі №641/8616/16-ц, щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.10.2016 до досягнення найстаршою дитиною повноліття, боржником є ОСОБА_4 ., а стягувачем ОСОБА_2

Відповідно до Закону Украйни «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно виконавчого документа, стягненню підлягає саме частка доходу боржника у вигляді грошових коштів.

Отже, у відповідача відсутні правові підстави для зарахування в рахунок сплати поточних аліментів чи в рахунок погашення заборгованості по аліментам придбаних для дітей речей, їжі та/або оплату навчання.

Виконавчим документом визначення стягувача, яким є ОСОБА_2 , перерахування коштів як аліментів безпосередньо на користь дітей не є підставою для зарахування цих коштів як сплату поточних аліментів чи погашення заборгованості.

Крім того, рішенням суду визначено, що сплата аліментів повинна здійснюватися шляхом перерахування коштів на користь ОСОБА_2

Доказів перерахування коштів на рахунок стягувача ОСОБА_2 , позивачем не надано.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем в постанові про накладення штрафу в зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, суд зазначає наступне.

На думку суду, зазначення в постанові про накладення штрафу від 18.09.2018 про заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, є технічної опискою, оскільки до позивача застосовано штраф у розмірі 20%, що в свою чергу є підтвердженням заборгованості за один рік.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено протиправності дій відповідача та з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій