Справа № 260/348/19
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2019 рокум. Ужгород№ 260/348/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі Симканич Ю.В.

за участю:

представника позивача: Балтак Д.О.;

представника відповідача: Середній Я.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення 07.04.2017 р. остаточного розрахунку при звільненні із військової служби та стягнення на користь позивача середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 07.04.2017 р. по 17.01.2019 р.

В судовому засіданні 10.04.2019 року представник позивача надав до суду заяву згідно якої просив врахувати наявну технічну помилку у резолютивній частині позовної заяви від 01.03.2019 року та врахувати запис "7 квітня" вірним "7 червня", при цьому час затримки розрахунку при звільненні рахувати з 08 червня 2017 року по 16 січня 2019 року (а.с. 39).

Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві, вказавши на наступне. 07 червня 2017 року позивача на підставі наказу від 07.06.2017 р. № 142-ос "По особовому складу" було звільнено у запас за статтею 26 части ною 8 пункту 1 підпункту "б" Закону України "Про військовий обов`язок і війсь кову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (за станом здоров`я), знято з усіх ви дів забезпечення, виключено зі списків особового складу та зараховано до військового резерву першої черги оперативного резерву. Згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 р. справа № 807/450/18, залишеного без змін поста новою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 р. - по зов ОСОБА_1 до Мукачівського прикордонного заго ну Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України було задоволено та визнано протиправною бездіяльність відповідача що до не проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 р. по 07 червня 2017 р. та зобов`язано вчинити дані дії. Проте, остаточний розрахунок при звільненні позивача з військової служби, в частині виплати йому вищенаведеної індексації грошового забезпечення відповідачем був проведений лише 17 січня 2019 р., що підтверджується довідкою банку від 29.01.2019 р. Таким чином, представник позивача наголошував, що відповідачем були порушені законні права та інтереси позивача, в частині своєчасного отримання належних до виплати грошових сум при звільненні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві на позов, вказавши на наступне. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 р. справа № 807/450/18, залишеного без змін поста новою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 р. - по зов ОСОБА_1 до Мукачівського прикордонного заго ну Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України було задоволено та визнано протиправною бездіяльність відповідача що до не проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 р. по 07 червня 2017 р. та зобов`язано вчинити дані дії. Позивач звернувся до відповідача із заявою про вчинення дій щодо добровільного виконання рішення суду. Так, відповідач у відповіді від 29 грудня 2018 року за №14-13490 роз`яснив позивачеві, що враховуючи закінчення фінансового року, зупинення проведення платіжних операцій Держказначейством України та вичерпанням асигнувань на зазначені потреби, розрахунок з ОСОБА_1 буде проведено на початку нового фінансового року. 17 січня 2019 року позивачеві було виплачено всю суму індексації згідно рішення суду. Представник відповідача зазначав, що позивачем було пропущено місячний термін звернення до суду. Також, представник відповідача наголошував, що грошове забезпечення військовослужбовців не може ототожнюватися із заробітною платою працівників, при цьому на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю не поширюється. Таким чином, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 07 червня 2017 року згідно наказу відповідача від 07.06.2017 р. № 142-ос "По особовому складу" позивача було звільнено у запас за статтею 26 части ною 8 пункту 1 підпункту "б" Закону України "Про військовий обов`язок і війсь кову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (за станом здоров`я), знято з усіх ви дів забезпечення, виключено зі списків особового складу та зараховано до вій ськового резерву першої черги оперативного резерву.

Як встановлено в ході розгляду справи по суті, позивач вважаючи, що відповідачем було протиправно не нараховано та не виплачено йому у період з 01.07.2015 року по 07.06.2017 року (по день звільнення з військової служби) індексацію грошового забезпечення - 21.05.2018 року звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом, згідно якого просив: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо не проведення нарахування та виплати у період з 01 липня 2015 року по 07 червеня 2017 року індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 липня 2015 року по 07 червня 2017 року; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 07 червня 2017 року.

Згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 р. справа № 807/450/18, яке було залишено без змін поста новою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 р. - по зов ОСОБА_1 до Мукачівського прикордонного заго ну Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України було задоволено та визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати у період з 01 липня 2015 року по 07 червеня 2017 року індексації грошового забезпечення позивачеві за період з 01 липня 2015 року по 07 червня 2017 року та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 07 червня 2017 року.

Згідно ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 року (справа №807/450/18), яке набрало законної сили згідно поста нови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 р. - відповідачем 17.01.2019 року було виплачено позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 року по 07.06.2017 року (по день звільнення з військової служби).

Правовідносини з приводу соціального захисту особи, під час проходження військової служби врегульовані нормами спеціального законодавства, а саме: Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ, Законом України "Про соціальний і право вий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р., Законом України "Про Державну прикордонну службу України" від 03.04.2003 р. № 661-IV, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбов цям ДПСУ, затвердженої наказом Адміністрації ДПСУ від 20.05.2008 р. № 425.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" від 03.04.2003 р. Державна прикордонна служба України є пра воохоронним органом спеціального призначення до структури якого входить центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охо рони державного кордону. Згідно статті 25 даного Закону військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Згідно п. 1.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України за № 425 від 20 травня 2008 року, грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

У відповідності до пп. 4.9.1 п. 4.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України у разі звільнення військовослужбовців з військової служби грошове забезпечення виплачується: а) особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які займають посади до дня отримання органом Держприкордонслужби наказу або повідомлення про звільнення з військової служби, слухачам, курсантам Національної академії з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання органом Держприкордонслужби наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням підпунктів 4.9.2 - 4.9.4 цієї Інструкції); б) військовослужбовцям строкової служби, курсантам військових навчальних закладів, крім курсантів, зазначених в абзаці "а" підпункту 4.9.1, - за весь місяць, у якому вони звільнені, а курсантська посадова надбавка і морське грошове забезпечення - не більше ніж до дня виключення зі списків особового складу включно; в) особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які перебувають у розпорядженні до дня одержання органом Держприкордонслужби наказу (повідомлення) про звільнення, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за 5 днів з дня одержання органом Держприкордонслужби наказу або письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням підпунктів 4.9.2 - 4.9.4 цієї Інструкції). При цьому військовослужбовцям, які тимчасово виконують перед звільненням обов`язки за вакантними посадами, грошове забезпечення виплачується також за час здавання справ за посадою у межах установлених строків.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ч. 2 ст. 9 Законом України "Про соціальний і право вий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Проте, остаточний розрахунок при звільненні позивача з військової служби, в частині виплати йому вищенаведеної індексації грошового забезпечення відповідачем був проведений лише 17 січня 2019 р., що підтверджується довідкою Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" від 29.01.2019 р. (а.с. 27).

Однак, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

У Постанові Верховного Суду України №21-8а15 від 17.02.2015 року зазначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Основним законодавчим актом, що регулює трудові та пов`язані з ними відносини, є КЗпП України. Його роль як основоположного нормативного акта виявляється, насамперед, у тому, що КЗпП України відрізняється від інших нормативних актів, як акт кодифікований і відносно стабільний.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.02.2018 року у справі №805/977/16-а зазначив: "Враховуючи, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці посадових осіб органів внутрішніх справ, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпПУ як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ".

Статтею 23 Загальної Декларації з прав людини встановлено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У відповідності до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до абз. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно абз. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Таким чином, під час звільнення позивача з військової служби відповідачем не було проведено остаточного розрахунку, оскільки відповідачем були проведені виплати лише сум, які не оспорювалися, без урахування індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 року по 07.06.2017 року (по день звільнення).

З огляду на вище викладене, враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні, суд приходить висновку щодо необхідності стягнення на користь позивача середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 08 червня 2017 року по 16 січня 2019 року.

Відповідачем було надано до суду Довідку про грошове забезпечення позивача за останні два місяці, які передували звільненню з військової служби, з урахуванням індексації нарахованої на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 року (яке набрало законної сили на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 року), згідно якої грошове забезпечення позивача за квітень-травень 2015 року складає 8810,40 грн. Середньоденне грошове забезпечення позивача становить 288,86 грн. (8810,40 грн. / 61 день).

Таким чином, з відповідача слід стягнути на корить позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 169 852,74 грн. ((8810,40 грн. (середньомісячне грошове забезпечення) х 18 місяців) + (288,86 грн. (середньоденне грошове забезпечення) х 39 днів)).

Щодо посилання відповідача у відзиві на позов про те, що позивач звернувся з позовною заявою з пропуском встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку звернення до адміністративного суду, суд констатує наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Пунктом 2 частини 1 статті 2 КАС України зазначається, що для захисту прав, свобод та інтересів особи КАС України та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

При цьому, ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові 13 березня 2019 року справа №813/1001/17 (провадження №К/9901/22020/18) зазначив: "В аспекті спірних правовідносин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки позивач звернувся з позовом про захист трудових прав, а КАС України передбачає, що інші закони можуть встановлювати інші строки звернення до суду, то в даному випадку є достатні підстави для застосування положень статті 233 КЗпП України. При цьому, Конституційний Суд України у Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012, роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Тобто, чинним законодавством встановлено тримісячний строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався".

Звільнення позивача з військової служби відбулося 07.07.2017 року, проте остаточний розрахунок з позивачем був проведений 17.01.2019 року. Позивач звернувся з даною позовною заявою до Закарпатського окружного адміністративного суду 13.03.2019 року, отже в межах тримісячного строк звернення до суду, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені представником відповідача у відзиві проти позову, не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представника позивача, а останнім доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відтак, такі позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо не проведення 07.06.2017 р. остаточного розрахунку при звільненні із військової служби ОСОБА_1 .

3. Стягнути з Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 08.06.2017 р. по 16.01.2019 р. в сумі 169 852,74 (сто шістдесят дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят дві гривні сімдесят чотири копійки) грн.

4. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 05.06.2019 року.