Справа № 320/10272/18 (2-а/320/30/19)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2019 року м. Дніпросправа № 320/10272/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції

на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року (суддя Бахаєв І.М., м. Мелітополь)

у справі № 320/10272/18

за позовом ОСОБА_1

до інспектора 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Мар`ясича Андрія Петровича,

третя особа - Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції,

про скасування постанови, -

встановив:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив:

- скасувати постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 762580 від 29.11.2018 року;

- справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закрити.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року позов задоволено частково, а саме:

- постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №762580 від 29 листопада 2018 року, винесену інспектором 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Київській області ДПП лейтенантом поліції Мар`ясичем Андрієм Петровичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. в частині застосування адміністративного стягнення - скасовано;

- звільнено позивача від адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, за постановою серії ЕАВ №762580 від 29 листопада 2018 року на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням;

- провадження по адміністративній справі за постановою серії ЕАВ №762580 від 29 листопада 2018 року - закрито.

У задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що судом встановлені обставини, що істотно пом`якшують відповідальність позивача, та малозначністю порушення п. 31.4.3 "в" Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - ПДР).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, третя особа оскаржила його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція статті 121 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Зазначає, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що роз`яснено порушнику. Відмова у відкладенні розгляду справи не є такою перешкодою.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо звільнення позивача від адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, адже такі дії є втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням вимог чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою в справі про адміністративне правопорушення від 29 листопада 2018 року серії ЕАВ №762580 інспектором 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Київській області ДПП лейтенантом поліції Мар`ясичем А.П. притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, що передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до зазначеної постанови 29.11.2018 р. приблизно о 17:16 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daf XF 105 460, д/н НОМЕР_1 , на автошляху Київ-Чоп з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3 "в" ПДР , за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.121 КУпАП.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- приймаючи оскаржену позивачем постанову про накладення адміністративного стягнення, відповідач діяв обґрунтовано, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України;

- посилання позивача у позовній заяві на те, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, є незаконним нічим не підтверджено;

- оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП;

- зазначені позивачем порушення відповідачем законодавства при складанні відносно нього оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження;

- нормами ст. 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважені вирішувати справу, може звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням;

- адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, що вчинила адміністративне правопорушення, тому, враховуючи особу правопорушника, обставини, за яких було вчинено правопорушення, незначний характер даного правопорушення та в результаті вчинення якого не було спричинено будь-яких перешкод іншим учасникам дорожнього руху, суд дійшов до висновку про можливість звільнення позивача від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП у зв`язку із малозначністю скоєного адміністративного правопорушення.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пп. 2.3 "б" ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.

Пунктом п. 31.4.3 "в" ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Абзацом 4 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р. "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За таких обставин, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами, одним з яких є фото чи відеозапис.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується позивачем факт порушення п. 31.4.3 "в" ПДР.

Отже, з урахуванням встановленого пп. "б" п. 2.3 ПДР обов`язку водія під час керування стежити за технічним станом транспортного засобу та об`єктивну можливість виявити вказану несправність у темні пору доби, зазначені обставини свідчать про наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, відповідальність за вчинення якого не залежить від настання тяжких наслідків.

Подальші дії позивача щодо усунення несправності транспортного засобу, на думку колегії суддів, жодним чином не впливають на правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до пп. "б" п. 31.6 ПДР подальший рух такого транспортного засобу забороняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі.

Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Отже, ст. 22 КУпАП передбачає право, а не обов`язок звільнення від адміністративної відповідальності за малозначні правопорушення. Крім того, КУпАП не містить переліку або вказівок на ознаки, що свідчать про малозначність провини.

Колегія суддів зазначає, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може ухвалити одне з передбачених ч. 3 ст. 286 КАС України рішень.

При цьому адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Зокрема, п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено право суду змінити захід стягнення на менш суворий, якщо нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення передбачена можливість застосування менш суворого стягнення.

Проте, санкцією ч. 1 ст. 121 КУпАП не передбачено менш суворого виду стягнення, окрім накладення штрафу.

З приводу посилання позивача на порушення його права користуватися правовою допомогою колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи має право, зокрема користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається КУпАП та іншими законами України (ст. 246 КУпАП).

Відповідно до КУпАП, Закону України "Про національну поліцію", з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395 затверджено "Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі" (далі - Інструкція).

Зазначеними нормативно-правовими актами встановлено, що при оформленні поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення, що передбачені ч.1 ст.121 КУпАП, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до п.4 р. III Інструкції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у ст.268 КУпАП.

Поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує: чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (пп.5 п.5 р.III Інструкції).

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 р. III Інструкції).

Отже, порядком розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачених ч.1 ст.121 КУпАП, не передбачено імперативного обов`язку поліцейського на підставі клопотання позивача розглянути справу за умови отримання позивачем юридичної допомоги.

Пунктом 9 ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.45 КАС України).

Отже, встановлене ст.268 КУпАП право на отримання юридичної допомоги не є абсолютним та не може бути використано з метою зловживання процесуальними правами.

Встановлені судом обставини не свідчать про те, що позивачу "поза всяким сумнівом" під час розгляду справи про адміністративне правопорушення була потрібна юридична допомога. Крім того, законом передбачена можливість оскарження постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності в судовому порядку, а тому можливість участі адвоката забезпечена процесуальним законом на етапі оскарження постанови.

Доводи позивача щодо невідповідності оскарженої постанови вимогам ст. 283 КУпАП та Інструкції в частині зазначення відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, є безпідставними, оскільки зазначення таких відомостей не є обов`язковим для постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суб`єкт владних повноважень довів суду правомірність оскарженої постанови серії ЕАВ № 762580 від 29.11.2018 року, висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову є помилковими, а позовні вимоги позивача - необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N303-A, параграф 29).

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені учасниками справи в позові та апеляційній скарзі, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року у справі № 320/10272/18 скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов