Справа № 520/5093/19
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 р. Справа № 520/5093/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Тітова О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків,61022, ) в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у не виплаті пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 01.01.2018 р., з 01.07.2018 р., з 01.12.2018 р. та з 01.01.2019 р. протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження розміру пенсії максимальним розміром з 01.01.2018 р., з 01.07.2018 р., з 01.12.2018 р. та з 01.01.2019 р., здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 р., з 01.07.2018 р., з 01.12.2018 р. та з 01.01.2019 р., однією сумою, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу розрахував її розмір за методикою відповідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 КАС України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не має законних підстав обмежувати розмір пенсії максимальним розміром.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області на адресу суду надав відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668, які діяли на момент виникнення права на перерахунок та продовжують діяти на момент його проведення, рішенням Конституційного Суду України неконституційними не визнавались, а тому зазначені норми Закону підлягають застосуванню.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Позивач проходив військову службу на посаді начальника кафедри Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківській політехнічний інститут» (далі Військовий інститут танкових військ НТУ «ХПІ».)

Під час військової служби позивач отримував у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань, індексації.

Відповідно до наказу Міністра оборони України від 16.05.2017 року № 327 позивач був звільнений з військової служби у Збройних Силах України та виключений зі списків особового складу 19.05.2017 року.

ГУ ПФУ у Харківській області з 20.05.2017 р. призначило позивачу пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» розмір якої визначений без урахування щомісячної додаткової грошової винагороді, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації які позивач отримував під час проходження військової служби, з яких було утримано та сплачено єдиний соціальний внесок.

Зазначену бездіяльність позивач оскаржив до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2018 р. по справі № 2040/7849/18 зобов`язано головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі якій обчислений з грошового забезпечення 18011,03 грн. та з урахуванням доплат та підвищень інваліду війни 3 групи при виконанні обов`язків військової служби з 01 січня 2018 р., здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 січня 2018 р.

Ухвалою колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2019 р. апеляційну скаргу ГУПФУ в Харківській області повернуто заявнику.

Таким чином в силу ст. 255 КАСУ рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2018 р. по справі № 2040/7849/18 набрало законної сили 12 лютого 2019 р.

На виконання зазначеного рішення суду ГУПФУ в Харківській області здійснило перерахунок розміру пенсії позивачу з 01.01.2018 р., з 01.07.2018 р., з 01.12.2018 р. з 01.01.2019 р.

Відповідно до зазначених перерахунків підсумок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 р. складає 16245,25 грн., з 01.12.2018 р. 16258,75 грн.

Проте, ГУПФУ в Харківській області з 01.01.2018 року виплачує позивачу пенсію в розмірі 13730 грн., з 01.07.2018 р. виплачує 14040 грн., з 01.12.2018 р. виплачує 14350 грн., з 01.01.2019 р. виплачує 14660 грн., тобто обмежило розмір пенсії максимальним розміром починаючи з 01.01.2018 р.

Не погоджуючись із вказаними діями Управління, посилаючись на їх незаконність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.

Порядок обчислення пенсії особам із числа військовослужбовців визначається ст. 43 Розділом V Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-XII.

У ч. 7 ст. 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII визначається максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Суд враховує, що положення статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, доповнено згідно із Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668-VI.

Водночас, зазначені положення в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.

Так, згідно з п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, зокрема, частина сьома статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20.12.2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже, всі подальші зміни, внесені до вказаної норми є нереалізованими.

У зв`язку із чим, протягом 2018 року ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про обмеження пенсії максимальним розміром.

Суд зазначає, що внесені Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668-VI (у тому числі із змінами і доповненнями) до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17 та від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17.

При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на чинність положень Закону України від 08.07.2011 року №3668-VI, враховуючи те, що вказаний нормативний акт визначає загальні правила щодо заходів реформування пенсійної системи, а отже їх чинність не спростовує неконституційність норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII з 20.12.2016 року на підставі Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016.

Враховуючи викладене, оскільки обмеження пенсії позивача максимальним розміром не ґрунтується на законі, суд позовні вимоги в цій частині вважає цілком обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 р., з 01.07.2018 р., з 01.12.2018 р. та з 01.01.2019 р. однією сумою, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу розрахував її розмір за методикою відповідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-III від 19.10.2000 року (далі - Закон України № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Така компенсація, відповідно до ст. 2 вказаного Закону № 2050-III у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема - пенсії.

Згідно з п.2, п.3 Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

При цьому суд зазначає, що невиплачена пенсія за минулий період, не зважаючи на виплату її однією сумою, вважається систематичною виплатою з огляду на те, що пенсія прямо передбачена законом як дохід, на який нараховується компенсація у зв`язку з порушенням строків її виплати, а також є систематичною виплатою, що має виплачуватися позивачу щомісяця. Проте, вказані виплати в внаслідок протиправної бездіяльності органа пенсійного фонду не виплачувалися позивачу в порядку (а саме щомісяця), передбаченому чинним законодавством.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (статті 3, 4 Закону України № 2050-III).

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсацію виплачують за рахунок, зокрема, коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Враховуючи викладене та висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача, для належного відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 р., з 01.07.2018 р., з 01.12.2018 р. та з 01.01.2019 р. з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу розрахував її розмір за методикою відповідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати».

При цьому, щодо зобов`язання здійснити виплату недоотриманої частини пенсії після її перерахунку однією сумою, суд зазначає, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити недоплачену частину пенсії перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 382 КАС України судом не виявлено.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.246,257,258,263, 255,295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у не виплаті пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 01.01.2018 р., з 01.07.2018 р., з 01.12.2018 р. та з 01.01.2019 р. протиправною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження розміру пенсії максимальним розміром з 01.01.2018 р., з 01.07.2018 р., з 01.12.2018 р. та з 01.01.2019 р., здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 р., з 01.07.2018 р., з 01.12.2018 р. та з 01.01.2019 р. з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу розрахував її розмір за методикою відповідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов