Справа № 200/1871/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року справа №200/1871/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., секретаря судового засідання Кобець О.А., за участю представника відповідача Помалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 р. у справі № 200/1871/19-а (головуючий І інстанції Череповський Є.В.) за позовом Донецького акціонерного товариства «Донецький металопрокатний завод» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 03.12.2018 року № 2462,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Донецький металопрокатний завод» (далі позивач, ПАТ «Донецький металопрокатний завод») звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області (далі відповідач, ГУ ДФС України у Донецькій області), в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість № 2462 від 03.12.2018.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року позовні вимоги задоволені, а саме судом: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № 2462 від 03.12.2018 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ПАТ Донецький металопрокатний завод; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області на користь ПАТ «Донецький металопрокатний завод» судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В апеляційній скарзі зазначено, що за даними ДПІ подані позивачем до податкового органом в електронному вигляді декларації визнані, як неподаткові, у зв`язку з тим, що в них не вірно вказано найменування контролюючого органу, до якого подається звітність, та вони при наявності діючого договору подані на паперових носіях поштовим відправленнями всупереч вимогам п 49.4 ст. 49 ПК України. Податковою адресою позивача є місто Донецьк, яке включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085. З 27.11.2014 припинено приймання поштових відправлень на територію міста Донецьк, що унеможливлює вручення платнику документів за податковою адресою відповідно до п 42.2 ст.42 ПК України. Крім того, Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017, яке введено в дію указом Президента України від 15.03.2017 №62/2017, вирішено тимчасово до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського «Комплексу заходів» від 12.02.2015, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинити переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Також, стаття 209 та 258-5 КК України передбачає відповідальність за вчинення фінансової операції чи правочину з коштами або іншим майном, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також за фінансування тероризму.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство Донецький металопрокатний завод (ідентифікаційний код 05838512) зареєстроване, як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис, в стані припинення не перебуває (а.с.142-143).

12 серпня 2015 року між позивачем та СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС укладений договір про визнання електронних документів № 120820152, строком дії до закінчення дії посилених сертифікатів відкритих ключів (а.с.15-19).

04.07.2018 позивачем оформлені нові посилені сертифікати відкритих ключів, та направлена заява про приєднання до договору про визнання електронних документів від 30.11.2017 року № 519002, однак згідно квитанції № 2 документ не було прийнято з посиланням на невідповідність реєстраційних даних автора, зазначених у Заяві про приєднання до Договору/Повідомленні про надання інформації щодо ЕПЦ, даним Єдиного державного реєстру та Державного реєстру фізичних осіб платників податків (а.с.138-141).

З квітня 2017 року позивачу при подачі декларацій з податку на додану вартість в електронному вигляді було відмовлено у її прийнятті з зазначенням: Порушено вимоги Інструкції з підготовки подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, а саме . Можливо, припинено дію Договору про визнання електронних документів .

У зв`язку з не прийняттям податкової звітності та первинної податкової документації поданої в електронній формі, позивачем, були подані, податкові декларації також поштовим відправленням, а саме: за грудень 2017 року з супровідним листом №02/12 від 11.01.2018 (згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вручена 24.01.2018); за січень 2018 року з супровідним листом №21/12 від 12.02.2018 передана особисто представником ПАТ ДМПЗ; за лютий 2018 року з супровідним листом №28/12 від 05.03.2018 (згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вручена 13.03.2018); за березень 2018 року з супровідним листом №44/12 від 19.04.2018 з описом вкладення (згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вручена 02.05.2018); за квітень 2018 року з супровідним листом №51/12 від 07.05.2018 з описом вкладення (згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вручена 15.05.2018р.); за травень 2018 року з супровідним листом №86/12 від 12.06.2018 з описом вкладення (згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вручена 20.06.2018); за червень 2018 року з супровідним листом №96/12 від 13.07.2018 з описом вкладення (згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вручена 19.07.2018); за липень 2018 року з супровідним листом №106/12 від 09.08.2018 з описом вкладення (згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вручена 16.08.2018); за серпень 2018 року з супровідним листом №118/12 від 10.09.2018 з описом вкладення (згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вручена 19.09.2018); за вересень 2018 року з супровідним листом №126/12 від 09.10.2018 з описом вкладення (згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вручена 17.10.2018); за жовтень 2018 року з супровідним листом №139/12 від 12.11.2018 з описом вкладення (згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вручена 20.11.2018); за листопад 2018 року з супровідним листом №146/12 від 10.12.2018 з описом вкладення (згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вручена 20.12.2018) (а.с.20-134).

03 грудня 2018 року Головним управління державної фіскальної служби у Донецькій області відносно позивача прийнято рішення № 2462 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість. Датою анулювання реєстрації є 03 грудня 2018 року (а.с.12-13).

В обґрунтування рішення зазначається, що комісією встановлено: платник протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість, що підтверджено реєстром податкових декларацій за 12 послідовних податкових місяців від 03.12.2018 № 1561/05-99-12-01-21; платник не подає декларації з податку на додану вартість протягом періоду з 01.11.2017 до 31.10.2018 з показниками, які свідчать про наявність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту та має за останні 12 календарних місяців обсяги оподатковуваних операцій 0 грн.; розмір податкової заборгованості з податку на додану вартість на дату складання рішення 13431,08 грн.

За висновком комісії перелічені документи є підставою, відповідно до п. п. "г" п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-УІ, зі змінами та доповненнями, для анулювання реєстрації платника ПДВ у зв`язку з неподанням протягом 12 послідовних податкових місяців податковому органу декларацій з ПДВ, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту (а.с.13).

Спірним питанням у даній справі є правомірність прийняття податковим органом рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 03.12.2018 № 2462 на підставі пп. г п. 184.1 ст.184 Податкового кодексу України.

За змістом підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.

Згідно із пунктом 184.2 статті 184 Податкового кодексу України, анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті "а" пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах "б" - "з" пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.

Анулювання реєстрації здійснюється на дату: подання заяви платником податку або прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації; зазначену в судовому рішенні; припинення дії договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції або закінчення строку, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку; що передує дню втрати особою статусу платника податку на додану вартість.

При цьому датою анулювання реєстрації платника податку визначається дата, що настала раніше.

За змістом п. 5.2 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 №1130, зареєстроване у Міністерстві юстиції України від 17.11.2014 № 1456/26233 (надалі Положення № 1130) передбачено, що при розгляді питання анулювання реєстрації згідно з підпунктом "г" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункт "г" пункту 5.1 цього розділу) 12 місяців визначаються із урахуванням того, що: не враховується місяць, в якому проведено реєстрацію особи платником ПДВ, якщо особа зареєстрована платником ПДВ з дня іншого ніж перший день календарного місяця; включаються останні 12 послідовних податкових місяців, за які подані податкові декларації (у разі подання декларацій) або сплив строк подання податкових декларацій (у разі неподання декларацій) до отримання чи складання контролюючим органом документа, який є підставою для анулювання реєстрації.

Анулювання реєстрації здійснюється шляхом виключення платника ПДВ з Реєстру.

З викладеного вбачається, що якщо у платника податку протягом 12 послідовних податкових місяців наявні операції з постачання чи/або придбання, відображені у поданих платником податкових декларація з податку на додану вартість, підстави для анулювання реєстрації платника ПДВ відсутні.

Приписами підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків, зокрема, зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктами 48.1 - 48.2. ст. 48 Податкового кодексу України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Відповідно до п.48.7 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Згідно із приписами п. 49.1, 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Платники податку на прибуток підприємств, які оподатковуються за ставкою нуль відсотків відповідно до пункту 43 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення цього Кодексу", подають контролюючим органам декларації (розрахунки) з податку на прибуток підприємств за спрощеною формою у порядку, встановленому цим Кодексом.

За положенням п. 49.3 статті 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки.

Підпунктом 49.4. статті 49 Податкового кодексу України обумовлено, що платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

У разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті.

Контролюючим органам забороняється в односторонньому порядку розривати договір про визнання електронних документів.

За положенням п. 49.5 статті 49 Податкового кодексу України, у разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов`язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею, а при поданні податкової звітності в електронній формі, - не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає такий граничний строк.

Відповідно до підпункту 49.8 та 49.9 цієї статті, прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою; у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк (пп. 49.9.1 - 49.9.2 п. 49.9 ст. 49 ПК України).

Згідно з п.49.10, п.49.11 ст.49 ПК України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

У разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Відповідно до оскаржуваного рішення правовою підставою для його прийняття є те, що позивач протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість, а саме не подає декларації з податку на додану вартість протягом періоду з 01.11.2017 до 31.10.2018 з показниками, які свідчать про наявність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту, та має за останні 12 календарних місяців обсяги оподаткування операцій 0 гривень.

Разом з цим, матеріалами справи підтверджено, що позивач щомісячно, у встановленні чинним законодавством спосіб та строки, подавав та надсилав на адресу контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість із Додатками до податкової декларації та податковими накладними.

Стосовно посилання апелянта на неприйняття податкової звітності, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що позивачем у період зазначений податковим органом подавались декларацій з податку на додану вартість в електронному вигляді, які були не прийняті з зазначенням: Порушено вимоги Інструкції з підготовки подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, а саме . Можливо, припинено дію Договору про визнання електронних документів.

Документального підтвердження припинення дії Договору про визнання електронних документів на період його дії, матеріали справи не містять. Відповідач не повідомляв позивача про розірвання та причини розірвання договору.

У зв`язку з не прийняттям податкових декларації на період дії Договору про визнання електронних документів та після не прийняття заяви позивача про приєднання до договору про визнання електронних документів від 30.11.2017 № 519002 у зв`язку з отриманням нових посилених сертифікатів відкритих ключів 04.07.2018, позивачем у паперовому вигляді були подані податкові декларації з податку на додану вартість до податкового органу та вони були прийняті останнім, про що свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем.

Тобто, позивач не маючи можливість надсилати податкові декларації в електронній формі, надсилав податкову звітність за вищезазначений період іншими способами, передбаченими нормами ПК України (п.49.3 ст.49 ПК), про що позивачем було повідомлено у супровідних листах.

Матеріали справи підтверджують надіслання та отримання контролюючим органом податкової звітності, про що свідчать штемпелі про отримання, поштові чеки, описи вкладення та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

У відповідності до пунктів 49.11, 49.15 статті 49 Податкового кодексу України, відповідач не надіслав/не надав позивачу письмової відповіді про відмову у прийнятті його податкових декларацій, а також, не надав суду докази, що підтверджують неотримання контролюючим органом вказаних декларацій, а тому наведені декларації вважаються прийнятими контролюючим органом. Отже у податкового органу відсутні підстави вважати декларації неподаними.

З пояснень відповідача вбачається, що декларації вважаються неприйнятою через порушення позивачем п. 49.4 ст.49 ПК, оскільки декларація подана засобами поштового зв`язку.

Суд також зазначає, що недодержання платником податків приписів пункту 49.4. статті 49 ПК щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі та надання такої звітності у паперовій формі, само по собі, не є підставою для відмови у прийнятті податкової декларації, при умові наявності у поданих документах реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 31 липня 2018 року по справі №810/1570/16.

Як вбачається з податкової звітності, позивачем дотримано обов`язкові вимоги реквізитів.

Стосовно посилання відповідача на неможливість вручення повідомлення про неприйняття податкової звітності, оскільки підприємство зареєстровано на непідконтрольній території, суд зазначає, що зазначене твердження є недостатніми аргументом для обґрунтування правомірності дій податкового органу.

Виходячи із положень п. 42.4 ст. 42 ПК, платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний цифровий підпис".

Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.

Датою вручення платнику податків документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику).

При цьому строк доставки документа в електронний кабінет, визначений абзацом четвертим цього пункту, не зараховується до строку надіслання документів, визначеного цим Кодексом.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.

Матеріали справи не містять доказів скерування зазначених повідомлень, в порядку п. 42.4 ст. 42 ПК України, на електронну адресу позивача або в поперовій формі за міцем знаходження платника податку податковим органом до суду не надано. Доказів формування та направлення позивачу квитанцій № 2 про відмову у прийнятті податкової звітності із зазначенням причин такої відмови відповідачем до суду не надано. Також не містять повідомлень відповідача про відмову у прийнятті звітності та актів про неможливість вручення повідомлення про неприйняття податкової звітності з зазначенням вищевказаних підстав, що свідчить про прийняття податковим органом вказаної звітності.

Крім того, матеріали справи свідчать та підтверджується відповідачем в поясненнях, що позивачем в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення та листах зазначалась адреса з якої направлено податкову звітність за вказаний період як: м. Курахове, тобто, з підконтрольної українській владі території. Разом з цим матеріали справи не містять доказів надіслання контролюючим органом листів-повідомлень на зазначену адресу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про не доведення відповідачем факту своєчасного повідомлення позивача про відмову у прийнятті податкових декларацій, а відповідно доведеності факту не подання позивачем протягом 12 послідовних податкових місяців контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.

З огляду на викладене, у відповідача були відсутні підстави для застосування п. п. "г" п.184.1 ст.184 ПК України, для анулювання реєстрації платника ПДВ.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 р. у справі № 200/1871/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 р. у справі № 200/1871/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 11 червня 2019 року.

Суддя-доповідач : Е.Г. Казначеєв

Судді: Л.В. Ястребова

І.Д. Компанієць