Справа № 623/1052/16-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 р.Справа № 623/1052/16-а
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Винииченко П.П., м. Ізюм, повний текст складено 18.12.18 року по справі № 623/1052/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмської міської ради Харківської області , Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області , Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича , Управління молоді та спорту Ізюмської міської ради Харківської області , Управління молоді, спорту та іміджевих проектів Ізюмської міської ради Харківської області

про визнання діяльності протиправною та скасування розпоряджень Ізюмського міського голови, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та витрат на лікування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Ізюмської міської ради Харківської області, Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича, Управління молоді та спорту Ізюмської міської ради Харківської області, Управління молоді, спорту та іміджевих проектів Ізюмської міської ради Харківської області про визнання діяльності протиправною та скасування розпоряджень Ізюмського міського голови, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та витрат на лікування.

Відповідно до останньої заяви про уточнення позовних вимог від 07 березня 2018 року виклав свої позовні вимоги наступним чином:

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради Харківської області та допустити негайне виконання рішення в даній частині.

Стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 303 122 грн. 82 коп.

Стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області вартість лікування, обстеження, ліків та інших процедур в розмірі 21003 грн. 33 коп.

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 237 від 08 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 238 від 08 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 239 від 08 квітня 2016 року "Про відсторонення від виконання службових обов`язків ОСОБА_1 ".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 241 від 11 квітня 2016 року "Про тимчасове покладання обов`язків начальника Управління молоді та спорту Ізюмської міської ради".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 243 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 244 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 245 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 264 від 18 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 274 від 21 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 298 від 28 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 291 від 26 квітня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 333 від 16 травня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 352 від 20 травня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 368 від 25 травня 2016 року "Про звільнення начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради"

Стягнути з Ізюмської міської ради на свою користь завдану моральну шкоду в розмірі 350 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 послався на те, що Ізюмським міським головою ОСОБА_2 на протязі квітня - травня 2016 року було видано низку незаконних розпоряджень в результаті яких він неодноразово був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган та за результатами останнього розпорядження від 25 травня 2016 року його було звільнено з посади начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради.

Позивач вважає своє звільнення незаконним та просить поновити його на займаній посаді, а також стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та завдану моральну шкоду.

Окрім того, позивач зазначає, що в результаті дій Ізюмського міського голови значно погіршився стан його здоров`я, він був вимушений проходити курс лікування в медичних закладах, а тому також просить стягнути з Ізюмської міської ради витрати на лікування.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2018р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича № 352 від 20 травня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради". Позовні вимоги в частині скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 243 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 244 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 245 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 264 від 18 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 274 від 21 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 298 від 28 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 291 від 26 квітня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради" залишено без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду. Провадження в частині позовних вимог щодо стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області вартості лікування в розмірі 21 003 грн. 33 коп. - закрито. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскільки частина позовних вимог на час винесення рішення по справі вже втратила свою актуальність, зокрема позовні вимоги про скасування розпоряджень Ізюмського міського голови № 243 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 244 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування": розпорядження Ізюмського міського голови № 245 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової Комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 264 від 18 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 274 від 21 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 298 від 28 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування", то рішення суду, прийнятого за наслідками розгляду цих позовних вимог не вважає за доцільне оскаржувати. Зазначає, що рішення першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 291 від 26 квітня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради" залишено судом без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 333 від 16 травня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради» та скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 368 від 25 травня 2016 року "Про звільнення начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради", поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення з відповідачів заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27 травня 2016 року по 4 січня 2019 року, а саме: за час вимушеного прогулу з 27 травня 2016 року по 4 січня 2019 року 656 робочих дні х 903.93 грн. = 592978.08 грн. ( п`ятсот дев`яноста дві тисячі дев`ятсот сімдесят вісім грн. 08 коп.), стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області вартість лікування, обстеження, ліків та інших процедур у сумі 21003.33 грн. ( двадцять одна тисяча три гривні 33 копійок)» станом на 20 березня 2018 року. Та стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 350 000 грн., є незаконним. Вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у вказаній частині, оскільки при розгляді справи були порушені та неправильно застосовані норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття не вірного рішення по справі та грубого порушення мого конституційного права на судовий захист. Рішення суду першої інстанції прийнято при не повному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та суперечать діючому законодавству. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині відповідно до якої розпорядження Ізюмського міського голови № 291 від 26 квітня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради" залишено судом без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 333 від 16 травня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради» та скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 368 від 25 травня 2016 року "Про звільнення начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради", поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення з відповідачів заробітної плати за час вимушеного прогулу з 27 травня 2016 року по 4 січня 2019 року, а саме за час вимушеного прогулу з 27 травня 2016 року по 4 січня 2019 року 656 робочих дні х 903.93 грн. = 592978.08 грн. ( п`ятсот дев`яноста дві тисячі дев`ятсот сімдесят вісім грн. 08 коп.), стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області вартість лікування, обстеження, ліків та інших процедур у сумі 21003.33 грн. ( двадцять одна тисяча три гривні 33 копійок)» станом на 20 березня 2018 року, та стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 350 000 грн. та в цій частині задовольнити позовні вимоги Позивача на підставі п.п. 1-4 ч. 1 ст. 317 КАС України., а в іншій частині рішення залишити без змін.

Також від позивача до суду надійшли додаткові пояснення по справі, в якому зазначає, що догани та звільнення, які були застосовані по відношенню до позивача не підтверджено жодним документом.

Додатково позивачем до суду надано клопотання з розрахунком середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Від відповідачів Ізюмської міської ради та Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, до суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких зазначають, що подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, на думку Ізюмської міської ради та виконавчого комітету Ізюмської міської ради, не підлягає задоволенню, оскільки її доводи є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Від ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що вивчивши відзив представника Ізюмської міської ради Гнатенка A.B. та відзив представника І зиконавчого комітету Ізюмської міської ради Кисельової Н.С. є всі підстави вважати їх І необґрунтованими та безпідставними. Відзиви хаотичні та невірні, не мають чіткої і логічної І інструкції.

Від представника Ізюмського міського голови, до суду надійшли додаткові пояснення по справі, в якому зазначає апеляційна скарга позивача є нелогічною, суперечливою та такою, що не ґрунтується на нормах, як процесуального так і матеріального права, а тому не підлягає задоволенню.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представники Ізюмського міського голови, Ізюмської міської ради та Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Управління молоді та спорту Ізюмської міської ради Харківської області та Управління молоді, спорту та іміджевих проектів Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені заздалегідь та належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Згідно розпорядження Ізюмського міського голови № 631 від 18 листопада 2003 року ОСОБА_1 було призначений на посаду начальника управління з питань фізичної культури, спорту та туризму з 19 листопада 2003 року.

Відповідно до розпоряджень Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича № 237 від 08 квітня 2016 року, № 238 від 08 квітня 2016 року, № 243 від 11 квітня 2016 року, 244 від 11 квітня 2016 року, № 245 від 11 квітня 2016 року, № 264 від 18 квітня 2016 року, № 274 від 21 квітня 2016 року, № 298 від 28 квітня 2016 року були створені тимчасові комісії для проведення службового розслідування.

Підставами для створення вищевказаних тимчасових комісій були доповідні записки заступника Ізюмського міського голови з гуманітарних питань Мацокіна В.В .

18 квітня 2016 року відповідно до розпорядження Ізюмського міського голови № 264 було створено тимчасову комісію для проведення розслідування. Підставою для створення комісії стала доповідна записка заступника Ізюмського міського голови з гуманітарних питань Мацокіна В.В. відповідно до якої начальник управління молоді та спорту Ізюмської міської рад Козлов Ю . О. затвердив положення про проведення міжобластного турніру з міні-футболу пам`яті вихованця ДЮСШ "Донець" Юрія Верещаки серед юнаків 1999-2000 років та 2002-2003 років та надав на затвердження Ізюмському міському голові кошторис витрат на цей турнір на загальну суму 1474 грн. 80 коп.

В кошторисі була вказана необхідність придбання 84 штук медалей на загальну суму 1260 грн. 00 коп. при цьому в розділі Нагородження зазначено, що команди-переможці нагороджуються тільки кубком та дипломами.

За вказаним фактом відбулися два засідання тимчасової комісії з проведення службового розслідування 27 квітня 2016 року та 29 квітня 2016 року

Відповідно до протоколу № 2 від 29 квітня 2016 року тимчасовою комісією з проведення службового розслідування було прийняте рішення пропонувати Ізюмському міському голові застосувати захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Відповідно до розпорядження Ізюмського міського голови № 333 від 16 травня 2016 року ОСОБА_1 було застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

20 травня 2016 року розпорядженням Ізюмського міського голови № 352 від 20 травня 2016 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Розпорядженням Ізюмського міського голови № 368 від 25 травня 2016 року "Про звільнення начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради" позивача ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що розпорядження та наказ про звільнення позивача прийняті з дотриманням норм чинного законодавства, в межах повноважень, наданих відповідачам.

Колегія суддів не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку спірних правовідносинам, суд апеляційної інстанції керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти особі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Так, спірні правовідносини, що виникли стосовно притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи органу місцевого самоврядування врегульовані: Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування врегульовані Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Статтею 1 зазначеного Закону закріплено, що служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (ст.2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування").

Відповідно до ст. 1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Статтею 139 КЗпП України закріплено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно зі ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

В силу вимог ч. 3, 4 ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Щодо вимог позовної заяви стосовно скасування розпоряджень Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича № 237 від 08 квітня 2016 року, № 238 від 08 квітня 2016 року, № 239 від 08 квітня 2016 року колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до розпоряджень Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича № 237 від 08 квітня 2016 року, № 238 від 08 квітня 2016 року були створені тимчасові комісії для проведення службового розслідування.

Розпорядженням Ізюмського міського голови № 239 від 08 квітня 2016 року ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що підставами для створення вищевказаних тимчасових комісій були доповідні записки заступника Ізюмського міського голови з гуманітарних питань Мацокіна В .В.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 950 від 13 червня 2000 року встановлено, що відповідно до цього порядку стосовно осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації, чи об`єднанню громадян.

Таким чином однією з підстав для проведення службового розслідування законодавець визначив невиконання або неналежне виконання своїх службових обов`язків.

Беручи до уваги той факт, що доповідні записки заступника Ізюмського міського голови з гуманітарних питань Мацокіна В.В. містили відомості про можливі порушення зі сторони начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради, діючого законодавства та трудової дисципліни, неналежне виконання своїх обов`язків, Ізюмський міський голова виносячи розпорядження про створення тимчасових комісій діяв в межах наданих повноважень та відповідно до норм діючого законодавства.

Окрім того відповідно до п. 4 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 950 від 13 червня 2000 року встановлено, що службове розслідування проводиться з відстороненням державного службовця від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування керівником органу в якому працює службовець.

Таким чином, Ізюмський міський голова мав виключне та дискреційне право на прийняття розпорядження про тимчасове відсторонення начальника управління молоді та спорту ОСОБА_1 від виконання обов`язків.

В той же час посилання позивача на те, що міський голова відповідно до норм Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 950 від 13 червня 2000 року не мав права на створення комісій для проведення службового розслідування та не міг відсторонити його від виконання обов`язків є лише довільним та помилковим трактуванням вищевказаної норми діючого законодавства.

Стосовно розпорядження Ізюмського міського голови № 333 від 16 травня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради", колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб органів місцевого самоврядування розділом VI Закону № 2493-ІІІ, яким визначено відповідальність за порушення законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, не передбачено.

Разом з тим, одним із основних принципів служби в органах місцевого самоврядування, закріплених у ст. 4 Закону № 2493-ІІІ, є персональна відповідальність за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків. В свою чергу, ст. 19 цього Закону визначено, що особливості дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування забезпечуються у порядку, передбаченому законом.

На сьогодні такого порядку законом не передбачено.

Водночас, згідно зі ст. 7 Закону № 2493-ІІІ, на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Таким чином, враховуючи відсутність у зазначеному Законі особливої процедури притягнення працівника органу місцевого самоврядування до дисциплінарної відповідальності, на начальника організаційного відділу апарату Васильківської міської ради поширюються порядок застосування дисциплінарного стягнення та гарантії, передбачені Кодексом Законів про працю України (далі - КЗпП України).

В силу приписів ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, зокрема, догана.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, - ст. 149 КЗпП України.

Колегія суддів зазначає, що досліджуючи питання дисциплінарної відповідальності слід зазначити, що це є одним із видів юридичної відповідальності, яка встановлена законодавством за протиправну поведінку працівника.

Так, за протиправне невиконання чи неналежне виконання своїх трудових обов`язків особа повинна нести відповідальність, передбачену нормами законодавства про працю.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, яким є винне протиправне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків.

Дисциплінарний проступок може виражатись дією або бездіяльністю особи, яка порушує вимоги законодавства про працю, локальних актів, наказів або розпоряджень роботодавця, що встановлюють трудові обов`язки працівника.

Згідно розпорядження Ізюмського міського голови № 333 від 16 травня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради", захід дисциплінарного стягнення - догана, застосована до позивача ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, а саме: не зважаючи на всі суттєві порушення при затвердженні Положення міжобласного турніру з міні футболу пам`яті вихованця ДЮСШ "Донець" Андрія Верещаки серед юнаків 1999-2000 р.н . та 2002-2003 р.н. включив до кошторису витрат нагородження у вигляді медалей, систематичної неявки 27.04.2016 р. та 29.04.2016 р. на засідання комісії.

Жодного документу, які мають безпосереднє відношення до Розпорядження № 333 від 16 травня 2016 р. " Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради " відповідачами по справі до суду надано не було.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на те, що підставою прийняття Розпорядження № 333 від 16 травня 2016 р. були фінансові порушення та п. 4.13 посадової інструкції є необґрунтованими.

Кошторису на проведення міжобластного турніру з міні-футболу пам`яті вихованця ДЮСШ "Донець" Юрія Верещаки серед юнаків 1999-2000 років та 2002-2003 року відповідачем до суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, доказів на підтвердження вчинення позивачем фінансових порушень відповідачами до суду не надано.

Крім того, позивачем в позовній заяві зазначено, що Положення Міжобласного турніру з міні футболу пам`яті вихованця ДЮСШ «Донець» Андрія Верещаки було розроблено адміністрацією дитячо-юнацької спортивної школи «Донець», адміністрація ДЮСШ «Донець» помилково не внесла до Положення медалі для учасників змагань.

Враховуючи цю помилку, позивач, як начальник управління молоді та спорту надав 25.03.2016 року листа №145 до Ізюмського міського голови, який було зареєстроване 28.03.2016 року та додав до нього нову редакцію Положення.

Позивач зазначив, що жодних коштів управління молоді та спорту Ізюмської міської ради на медалі не отримувало та не витрачало.

З урахуванням зазначеного посилання відповідачів та суд першої інстанції на те, що позивач неуважно поставився до розгляду та вивчення кошторису на проведення міжобластного турніру з міні-футболу пам`яті вихованця ДЮСШ "Донець" Юрія Верещаки серед юнаків 1999-2000 років та 2002-2003 року, а саме, підписав помилковий фінансовий документ та надав його на затвердження міському голові, є передчасними та помилковими.

Стосовно розпорядження Ізюмського міського голови № 368 від 25 травня 2016 року "Про звільнення начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради" колегія суддів зазначає наступне.

Керуючись ст. 8 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є:

- додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування;

- додержання прав та свобод людини і громадянина;

- збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, а також іншої інформації, яка згідно із законом не підлягає розголошенню;

- постійне вдосконалення організації своєї роботи, підвищення професійної кваліфікації;

- сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі;

- шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування;

- недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.

Відповідно ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі:

- порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону;

- порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону);

- виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону);

- досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. 147(1), ст. 148, ст. 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Крім того, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, із дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше року.

Відповідно до п. 4.34 посадової інструкції начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради ОСОБА_1 , останній несе відповідальність за внесення пропозицій до проекту місцевого бюджету, забезпечення ефективного і цільового використання відповідних бюджетних коштів

Згідно з ст. 4 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" служба в органах місцевого самоврядування здійснюєтся на принципах зокрема підконтрольності, підзвітності, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків.

Ст. 8 вищенаведеної норми діючого законодавства вказує, що основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі, шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача наголошував на тому, що листом секретаря Ізюмської міської ради Єрдаларяна А.Г. № 172 від 15 квітня 2016 року Позивача було запрошено в якості доповідача на пленарне засідання 13 сесії Ізюмської міської ради 7-го скликання, що повинно було відбутись 25 квітня 2016 року, позивачу пропонувалось надати пояснення стосовно проведення ремонтних робіт в залі боксу ДЮСШ "Донець", проте позивач в порушення вищенаведених норм діючого законодавства та власних посадових обов`язків відмовився з`явитись на сесію та доповісти поставлене питання, що є безумовною підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Зазначив, що обов`язок позивача бути підзвітним міській раді закріплений в положенні про управління молоді та спорту Ізюмської міської ради та безпосередніх посадових обов`язках самого позивача.

Проте, колегія суддів зазначає, що розпорядженням Ізюмського міського голови № 239 від 08 квітня 2016 року позивача ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків.

Крім того, розпорядженням Ізюмського міського голови № 241 від 11 квітня 2016 року "Про тимчасове покладання обов`язків начальника Управління молоді та спорту Ізюмської міської ради" на період відсторонення від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування начальника Управління молоді та спорту Ізюмської міської ради ОСОБА_1 . виконання його обов`язків покласти на заступника начальника Управління молоді та спорту Ізюмської міської ради Вишнякова Я .Є.

Враховуючи вищенаведене, посилання відповідача та суду першої інстанції на те, що в цей час позивач знаходився на робочому місці, отримував відповідну заробітну плату та мав можливість бути доповідачем на сесії є не достатніми для притягнення позивача, до дисциплінарної відповідальності, оскільки позивач не мав права виконувати службові обов`язки у зв`язку з відстороненням.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку розпорядженню Ізюмського міського голови № 368 від 25 травня 2016 року "Про звільнення начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради", суд апеляційної інстанціїприйшов до висновку, що дане розпорядження не відповідає критеріям, встановленим частиною третьою статті 2 КАС України, тому його слід визнати протиправними і скасувати, задовольнивши позовні вимоги в частині щодо його оскарження.

Крім того, згідно з вимогами ч. 5 ст. 235 КЗпП України, прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

В даному випадку зазначення в судовому рішенні про негайне виконання судового рішення є зайвим, оскільки рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати його прийняття.

Відповідно до положень частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Ураховуючи вищенаведені висновки про протиправність розпорядженню Ізюмського міського голови № 368 від 25 травня 2016 року "Про звільнення начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради", підлягають до задоволення похідні позовні вимоги про поновлення його на займаній посаді та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що 10.07.2017р. юридичну особу, Управління молоді та спорту Ізюмської міської ради, було припинено.

Враховуючи наведене середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з Ізюмської міської ради Харківської області.

Датою поновлення позивача на займаній до звільнення посаді начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради є 26.05.2016р., оскільки день звільнення (25.05.2016р.) вважається останнім робочим днем.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок) визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 8 розділу 4 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що останнім робочим днем позивача було 25.05.2016р., за якій відповідач провів розрахунок.

Відповідачем до суду надано довідку від 29.05.2019р. № 2090 про дохід ОСОБА_1 за період березень, квітень, травень 2016р.

Оскільки суд дійшов висновку про поновлення позивача на займаній посаді з 26.05.2016р., то для визначення розміру заробітної плати за вимушений прогул до уваги беруться відомості довідка від 29.05.2019р. № 2090, яка містить відомості щодо середньої заробітної плати позивача за останні два місяці роботи: за березень, квітень 2016р.

Відповідно до довідки березень, квітень, травень 2016р. розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 265, 22 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у вимушеному прогулі з 26.05.2016 по 05.06.2019, що становить 756 робочих днів.

З огляду на наведене, середній заробіток за час вимушеного прогулу, якій належить стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області на користь позивача, становить 200 506, 32 грн. (265,22 х 756 днів), з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Щодо посилань позивача в розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу на те, що під час розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинно бути враховано підвищення посадових окладів, з урахуванням Постанови КМУ № 353 від 24.05.2017р., що підтверджується також висновками зробленими Верховним Судом в рішеннях від 21.01.2015р. по справі № 6-203цс14, від 20.06.2018р. по справі № 825/203/16, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, 10.07.2017р. юридичну особу, Управління молоді та спорту Ізюмської міської ради, було припинено, таким чином підвищення посадових окладів по посаді, яку займав позивач начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради не можливо встановити.

Крім того, як вже було зазначено вище, відповідачем до суду надано довідку від 29.05.2019р. № 2090 відповідно до довідки березень, квітень, травень 2016р. розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 265, 22 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для застосування в даному випадку положень п. 10 Порядку про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Щодо вимоги позивача щодо стягнення з Ізюмської міської ради завданої моральної шкоди в розмірі 350 000 грн. 00 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Колегія суддів зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності обґрунтування позивачем наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що протиправними діями відповідачів, як суб`єктів владних повноважень порушено його права.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 350 000 грн.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в сумі 350 000 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині залишення позовних вимоги в без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду щодо скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 243 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 244 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 245 від 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 264 від 18 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 274 від 21 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 298 від 28 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 291 від 26 квітня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України в редакції, (яка відповідає положенням ст. 99 КАС України, в редакції чинній на час звернення позивача до суду з даним позовом) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За частиною другою зазначеної статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, що узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22 жовтня 1996 року в справі «Стаббінс та інші проти Сполученого Королівства» та від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова команія «Юкос» проти Росії».

Зазначений в частині п`ятій статті 122 КАС України строк один місяць визнаний законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки в частині п`ятій статті 122 КАС України не передбачено спеціальних правил обчислення місячного строку, то є підстави вважати, що у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приймаючи рішення про залишення позову без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги подані з порушенням строку звернення до адміністративного суду передбачені ч. 5 ст. 122 КАС України (один місяць), оскільки заявлені позивачем 08 червня 2016 року. При цьому суд зазначив, що позивач взагалі не навів поважності пропуску звернення до суду з зазначеними позовними вимогами не навів обставин непереборної сили, в наслідок яких він не міг дізнатись про порушення своїх прав, та не заявив відповідне клопотання про поновлення строку.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення по справі про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції не з`ясував коли саме позивач дізнався про порушення своїх прав.

Суд першої інстанції не з`ясував чи був позивач належним чином повідомлений про наявність зазначених розпоряджень № 243 від 11 квітня 2016 року, № 244 від 11 квітня 2016 року, № 245 від 11 квітня 2016 року, № 264 від 18 квітня 2016 року, № 274 від 21 квітня 2016 року, № 298 від 28 квітня 2016 року, № 291 від 26 квітня 2016 року.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач взагалі не навів поважності пропуску звернення до суду з зазначеними позовними вимогами не навів обставин непереборної сили, в наслідок яких він не міг дізнатись про порушення своїх прав, та не заявив відповідне клопотання про поновлення строку, є помилковими.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Відповідачем доказів повідомлення позивача (дати такого повідомлення) про розпорядження № 243 від 11 квітня 2016 року, № 244 від 11 квітня 2016 року, № 245 від 11 квітня 2016 року, № 264 від 18 квітня 2016 року, № 274 від 21 квітня 2016 року, № 298 від 28 квітня 2016 року, № 291 від 26 квітня 2016 року, до суду не надано.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином не досліджено питання пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом у зв`язку із чим такий прийшов до передчасного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, чим фактично позбавив останню можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.5 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що позивач в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині залишення позову без розгляду щодо скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 291 від 26 квітня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради".

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що оскільки частина позовних вимог на час винесення рішення по справі вже втратила свою актуальність, зокрема позовні вимоги про скасування розпоряджень № 243 від 11 квітня 2016 року, № 244 від 11 квітня 2016 року, № 245 від 11 квітня 2016 року, № 264 від 18 квітня 2016 року, № 274 від 21 квітня 2016 року, № 298 від 28 квітня 2016 року то рішення суду, прийнятого за наслідками розгляду цих позовних вимог не вважає за доцільне оскаржувати.

Згідно з ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з аналізу вищевказаної норми вбачається, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Разом з тим, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Відповідно до обз.2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Проте, враховуючи вищенаведене, передчасність висновків суду першої інстанції стосовно залишення позову без розгляду те, що вимоги про скасування розпоряджень № 243 від 11 квітня 2016 року, № 244 від 11 квітня 2016 року, № 245 від 11 квітня 2016 року, № 264 від 18 квітня 2016 року, № 274 від 21 квітня 2016 року, № 298 від 28 квітня 2016 року та № 291 від 26 квітня 2016 року об`єднані сумісно одним мотивом, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі вимог та скасувати рішення суду першої інстанції в частині залишення позову без розгляду та в цій частині справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права в порядку ст. 189 КАС України, відмовитися в цій частині від позову, під час продовження розгляду справи судом першої інстанції, або попросити залишити позовну заяву в цій частині без розгляду.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження по справі в частині позовних вимог щодо стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області вартості лікування в розмірі 21 003 грн. 33 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись до суду в вимогою про стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області вартості лікування в розмірі 21 003 грн. 33 коп., позивач зазначив, що погіршення стану його здоров`я та необхідність проведення лікуванням, обстеження та інших процедур, пов`язано з протиправними та неправомірними діями по відношенню до нього суб`єктів владних повноважень, посадових осіб місцевого самоврядування, а саме: Ізюмського міського голови ОСОБА_2 , заступника ізюмського міського голови Мацокіна В.В., виконуючого обов`язки начальника управління молоді та спорту Ізюмськоїміської ради Вишняков Я.Є.

Приймаючи рішення про закриття провадження по справі суд першої інстанції виходив зтого, що вимоги позивача, щодо стягнення завданої шкоди здоров`ю не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не містять ознак публічно-правового спору.

Проте колегія суддів зданим висновком суд першої інстанції не погоджується виходячи з наступного.

Проте, згідно із ч. 5 ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, законом допускається розгляд в одному провадженні вимог про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою розв`язати публічно-правовий спір.

Враховуючи вищенаведене те, що позивач пов`язує погіршення стану його здоров`я та необхідність проведення лікуванням, обстеження та інших процедур з протиправними та неправомірними діями по відношенню до нього суб`єктів владних повноважень (відповідачів), колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції стосовно того, що вимоги позивача, щодо стягнення завданої шкоди здоров`ю не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не містять ознак публічно-правового спору.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи вищенаведене, доводи відповідачів по справі щодо правомірності прийнятих ними рішень, пропуску позивачем строку звернення до суду з позовною заявою, дотримання ними процедури звільнення позивача та наявні підстави для звільнення позивача є помилковими.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зі змісту частин 1-4 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення і ухвалити нове судове рішення.

Згідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1 ч. 6 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відповідно до примітки ст. 50 Закону України "Про запобігання корупції" під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються Президент України, Прем`єр-міністр України, член Кабінету Міністрів України, перший заступник або заступник міністра, член Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Голова Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Голова Фонду державного майна України, його перший заступник або заступник, член Центральної виборчої комісії, член, інспектор Вищої ради правосуддя, член, інспектор Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, народний депутат України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Директор Національного антикорупційного бюро України, Генеральний прокурор, його перший заступник та заступник, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступник, член Ради Національного банку України, Секретар Ради національної безпеки і оборони України, його перший заступник та заступник, Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим, його перший заступник та заступник, радник або помічник Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, особи, посади яких належать до посад державної служби категорії "А" або "Б", та особи, посади яких частиною першою статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" віднесені до першої - третьої категорій, а також судді, прокурори і слідчі, керівники, заступники керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, їх апаратів та самостійних структурних підрозділів, керівники, заступники керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міст Києввід 11 квітня 2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування".

Колегія суддів зазначає, що відповідно до примітки ст. 50 Закону України "Про запобігання корупції" начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради не відноситься до осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про віднесення даної справи до справ незначної складності у відповідності до п.1 ч.6 КАС України .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2018 року по справі № 623/1052/16-а скасувати в частині відмови в задоволенні позову, щодо:

- скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 333 від 16 травня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради";

- скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 368 від 25 травня 2016 року "Про звільнення начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради";

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради Харківської області ;

- стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області заробітної плати за час вимушеного прогулу;

В цій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 333 від 16 травня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради".

Скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 368 від 25 травня 2016 року "Про звільнення начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради Харківської області .

Стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області заробітну плату за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в розмірі 200 506, 32 грн.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2018р. по справі № 623/1052/16-а скасувати в частині закриття провадження по справі щодо стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області вартість лікування, обстеження, ліків та інших процедур та в частині залишення позову без розгляду.

В цій частині справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2018р. по справі № 623/1052/16-а залишити без змін. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. .

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено року