Справа № 640/9517/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у забезпеченні адміністративного позову

10 червня 2019 року м. Київ № 640/9517/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши заяву представника акціонерного товариства "САНОК РАББЕР КОМПАНІ" про забезпечення позову до подання позовної заяви

акціонерного товариства "САНОК РАББЕР КОМПАНІ"

до Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі,

Міністерства економічного розвитку та торгівлі України

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява акціонерного товариства "САНОК РАББЕР КОМПАНІ" (надалі - заявник, АТ "САНОК РАББЕР КОМПАНІ"), адреса: 38-500, Польща, місто Санок, вулиця Пшемиска, 24 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі (надалі - комісія), адреса: 01008, місто Київ, вулиця М. Грушевського, 12/2, Міністерства економічного розвитку та торгівлі (Мінекономрозвитку), адреса: 01008, місто Київ, вулиця М. Грушевського, 12/2, в якій заявник просить зупинити дію рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 17.04.2019 №АД-412/2019/441-03 "Про застосування остаточних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну пробок гумових медичного призначення походженням з Республіки Польща та Китайської Народної Республіки", згідно з яким: застосувала остаточні антидемпінгові заходи щодо імпорту в Україну товару, що має такий опис: пробки гумові медичного призначення, що класифікуються згідно з УКТЗЕД за кодом 4016 99 97 90, походженням з Республіки Польща шляхом запровадження справляння остаточного антидемпінгового мита для Республіки Польща 40,65%.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, представник заявника послався на те, що 17.04.2019 Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі прийнято рішення №АД-412/2019/4411-03 про введення проти Польських виробників антидемпінгових заходів - додаткового мита у розмірі 40,65% на гумові пробки медичного призначення, яким на думку заявника неправильно розрахована демпінгова маржа та встановлена необґрунтована ставка антидемпінгового мита для Республіки Польща у розмірі 40,65%.

Щодо протиправних дій Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, заявник зазначає саме про складання ним документу "Остаточна інформація щодо фактів і висновків за результатами антидемпінгового розслідування щодо імпорту в Україну пробок гумових медичного призначення походженням з Республіки Польща та Китайської Народної Республіки" відповідно до Рішення Міжвідомчої Комісії з міжнародної торгівлі №АД-386/2018/4411-05 від 20.04.2018р.

Дії Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі, на думку позивача, є протиправними з огляду на: - протиправність наданих Мінекономрозвитку до Комісії документів з неправильними розрахунками, а саме "звіту, матеріалів та ВИСНОВКІВ про результати проведення розслідування"; - протиправність наданих Мінекономрозвитку до Комісії документу "Остаточна інформація щодо фактів і висновків результатами антидемпінгового розслідування щодо імпорту в Україну пробок гумових ведичного призначення походженням з Республіки" відповідно до Рішення Міжвідомчої Комісії з міжнародної торгівлі №АД-386/2018/4411-05 від 20.04.2018р. з неправильними розрахунками.

Відтак, з рішенням №АД-412/2019/4411-03 від 17.04.2019 заявник не погоджується, у зв`язку з чим має намір оскаржити його до адміністративного суду.

За доводами заявника, у випадку невжиття заходів забезпечення позову, про які він просить, це унеможливить поновлення прав та інтересів позивача, оскільки неможливо повернути у часі стягнення антидемпінгового мита у розмірі 40,65%, яке запроваджено Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі.

Крім того, заявник послався на очевидні ознаки протиправності дій комісії, які, на думку позивача, підтверджуються в т.ч. висновком експерта №04/05/19 від 29.05.2019.

Розглянувши заяву акціонерного товариства "САНОК РАББЕР КОМПАНІ" про забезпечення позову до подання позовної заяви, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Так, обґрунтовуючи свою заяву про вжиття заходів забезпечення позову до подання позову, заявник посилається на обставини, якими фактично можуть бути обґрунтовані в майбутньому позовні вимоги, та які будуть оцінюватись судом під час вирішення справи по суті. За таких обставин, висновок суду в цій справі на даній стадії шляхом забезпечення позову з підстав, на думку позивача, наявності ознак очевидної протиправності оскаржуваного рішення фактично можуть стати вирішенням справи по суті до подання позову та початку його розгляду, що є неприпустимим на цьому етапі.

Щодо доводу позивача про те, що після стягнення антидемпінгового мита у розмірі 40,65%, в подальшому для позивача буде неможливим його повернення, в разі отримання позитивного рішення суду, слід зазначити наступне.

Після сплати мита за спірною ставкою, в разі наявності рішення суду, в якому останній дійде висновку про протиправність застосування такої ставки, надміру сплачені суми митних платежів підлягають поверненню у встановленому порядку.

Так, згідно ч. 1 ст. 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Згідно ч. 3 ст. 301 Митного кодексу України помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Системний аналіз наведених норм права в контексті конкретних обставин справи дає підстави для наступного висновку. У разі незгоди з рішенням чи дією митних органів щодо визначення, призначення, заявлення, з`ясування достовірності, коригування та/чи інших дій щодо митної вартості; митного контролю і митного оформлення, декларант (суб`єкт господарювання, підприємство) може піддати ці дії чи рішення судовому контролю.

Якщо суд визнає рішення і дії митних органів із зазначених питань протиправними, зобов`яже вчинити певні дії відповідно до вимог митного законодавства і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 МК, статті 43 ПК і статті 45 БК, з дотриманням процедури, врегульованої Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року (справа № 21-29а14), 12 листопада 2014 року (справи №№ 21-268а14, 21-391а14), 25 листопада 2014 року (справа 21-338а14), де він зазначив, що у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов`язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов`язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому відповідним Порядком помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, на підставі його заяви.

Так, відповідно до Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів від 18.07.2017 №643 передбачено послідовність та порядок виконання дій посадовими особами митниць Державної фіскальної служби (далі - ДФС) та структурного підрозділу ДФС, до функціональних повноважень якого належить організація ведення єдиного рахунку для зарахування авансових платежів (передоплати), що вноситься підприємствами до/або під час митного оформлення (далі - підрозділ ДФС), при поверненні за заявою суб`єктам господарювання та/або фізичним особам (далі - платники податків) коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митницями ДФС.

Відтак, доводи позивача про неможливість повернення в подальшому помилково/надміру сплаченого антидемпінгового мита та необхідність застосування з цією метою на даному етапі заходів забезпечення позову, не підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому, суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову до подання позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, яка буде пред`явлена в майбутньому, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Позивачем, на цій стадії, не доведено суду наявність достатніх обставин, з якими КАС України пов`язує застосування заходів забезпечення позову.

З урахуванням зазначеного, у суду на цій стадії відсутні підстави стверджувати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про відсутність на цій стадії правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви акціонерного товариства "САНОК РАББЕР КОМПАНІ" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (суддями). Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про відмову у забезпеченні адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова