Справа № 120/1368/19-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2019-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

07 червня 2019 р. Справа № 120/1368/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (далі-Управління ПФУ в м. Вінниці) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним дії управління ПФУ в м. Вінниці щодо відмови в призначені та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді із зарахуванням до стажу роботи судді половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського університету ім. Т. Шевченка, роботу в прокуратурі м. Вінниці та службу на посаді слідчого в УПМ ДПА у Вінницькій області;

- зобов`язати управління ПФУ в м. Вінниці зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського університету ім. Т. Шевченка з 01.09.1990р. по 23.06.1995р.-2 роки 04 місяці 22 дня, роботу на посаді помічника прокурора м. Вінниці з 23.02.1996р. по 01.09.1997р.-01 рік 06 місяців 08 днів та службу в податковій міліції УПМ ДПА у Вінницькій області на посаді слідчого з 02.09.1997р. по 19.11.2002р.-5 років 02 місяці 17 днів;

- зобов`язати управління ПФУ в м. Вінниці здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , визначивши його у розмірі 86% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 15 грудня 2016 року;

- стягнути з управління ПФУ в м. Вінниці на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою від 02 травня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

22 травня 2019 року відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначає, що оскільки стаж роботи безпосередньо на посаді судді становить 14 років 0 місяців 27 днів, - розмір щомісячного грошового утримання встановлено у розмірі 80 відсотків.

Суд, розглянувши позовну заяву та відзив, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, виходить з наступного.

Встановлено, що із 23.02.1996р. по 01.09.1997р. ОСОБА_1 працював на посаді помічника прокурора м. Вінниці.

У період із 02.09.1997 року по 19.11.2002 року позивач проходив службу в податковій міліції УПМ ДПА у Вінницькій обл.

Наказом №117-к від 19.11.2002 року призначений на посаду судді Староміського районного суду м. Вінниці.

Указом Президента України №510/2007 від 07.06.2007 року позивача призначено на посаду судді Апеляційного суду Вінницької області.

Постановою Верховної ради України "Про обрання суддів" №296-VІ від 22.05.2008року ОСОБА_1 обрано на посаду судді безстроково.

Рішенням Вищої ради юстиції №3046/0/15-16 від 08 грудня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Вінницької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Апеляційного суду Вінницької області від 14.12.2016 року №101/2-07к позивача виведено зі штату суддів Апеляційного суду Вінницької області, у зв`язку зі звільненням його з посади судді відповідно до поданої заяви про відставку.

Із 15 грудня 2016 року позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

10 серпня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просить зробити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці через зміну розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Листом від 13.03.2019 року управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці повідомило позивача, що оскільки стаж роботи безпосередньо на посаді судді становить 14 років 0 місяців 27 днів, - розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно поданої заяви 06.02.2019 року та довідки виданої Апеляційним судом Вінницької області за №05-27/16/2019 від 22 січня 2018 року в розмірі 41840,00 грн. (52300,00х80%=41840,00 грн.)

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Пунктом 4 частини шостої ст.126 Конституції України передбачено право судді на звільнення у відставку на підставі заяви про відставку.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та визначення стажу його роботи на посаді судді та на посадах, робота на яких входить до суддівського стажу встановлюється нормами Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Статтею 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посадах судді, члена Вищої ради правосудді, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

При цьому, пунктом 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді у 2002 році діяв Закон України «Про статус суддів» №2862-XII від 15.12.1992 (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону №2862-XII, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто, на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Абзацом 2 частини 4 цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року №4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, та визначено, що частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Натомість, застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, тобто, у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду - не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, згідно яких рівень винагороди судцям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Суд зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

У постанові від 01.07.2014 у справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Відповідно до ч. 1. ст. 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Отже, визначальною величиною для подачі заяви про відставку є наявність стажу роботи на посаді судді не менше 20 років.

Спірні правовідносини щодо визначення стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку, регулюються п.34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» чинного на даний час Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Вавшко В.С. має стаж на посаді судді 14 років 0 місяців 27днів. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача, яка міститься в матеріалах адміністративної справи (а.с.8-11).

Позивач також, має стаж роботи на посадах в органах прокуратури.

Із 23.02.1996 року по 01.09.1997 року позивач працював на посаді помічника прокурора м. Вінниці.

Вказані обставини підтверджуються трудовою книжкою позивача (а.с.8-11).

Таким чином, стаж роботи позивача в органах прокуратури складає 1 рік 06 місяців 08 днів.

Відповідно до роз`яснення поняття "прокурор", яке міститься в статті 56 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII (в редакції, чинній на час роботи позивача в органах прокуратури) під поняттям "прокурор" слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Оскільки за змістом статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862-XII до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи саме на посадах прокурорів, то необхідно трактувати роз`яснення поняття "прокурор", яке міститься в статті 56 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII, коли йдеться про вирішення питання про можливість зарахування періоду роботи в прокуратурі до стажу, який дає право на відставку судді.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20 грудня 2018 року у справі №482/684/17.

Дослідивши віднесення посад, на яких перебував позивач в органах прокуратури до поняття "прокурор", суд встановив, що дані посади відносяться до поняття "прокурор" в розумінні статті 56 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII.

Таким чином, стаж роботи позивача в органах прокуратури підлягає зарахуванню у стаж роботи судді у кількості 01 року 06 місяців 08 днів на підставі Закону України «Про статус суддів» та розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Також згідно абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи соціального захисту суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем під час визначення стажу позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, не зараховано половини строку денної форми навчання в юридичному інституті, роботу на посаді помічника прокурора м. Вінниці та службу в податковій міліції УПМ ДПА у Вінницькій області на посаді слідчого.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Враховуючи викладене, до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, роботу на посаді помічника прокурора м. Вінниці та службу в податковій міліції УПМ ДПА у Вінницькій області на посаді слідчого, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру та проведення відповідних виплат, з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2008 року №21-2650ов07.

Загальний стаж, який дає позивачу право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 23 роки 02 місяців 04 дні, у тому числі стаж роботи на посаді судді 14 років 0 місяців 27 днів та 01 рік 06 місяців 08 днів на посаді помічника в органах прокуратури, 2 роки 04 місяці 22 дні половина строку навчання на юридичному факультеті та 05 років 02 місяці 17 днів на посаді слідчого в податковій міліції УПМ ДПА у Вінницькій обл., а тому розмір щомісячного довічного грошового утримання - відповідно 86% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Суд відмічає, що Вища рада юстиції звільнила позивача з посади судді саме у зв`язку з поданням заяви про відставку, а не з інших підстав, тим самим не заперечуючи наявність у нього стажу роботи на посаді судді більше 20 років, необхідних для виходу у відставку(а.с.12-14).

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення, слід визнати протиправними дії щодо відмови в зарахуванні до стажу роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоди роботи в органах прокуратури та служби в податковій міліції, половину строку навчання на юридичному факультеті та зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи позивача в органах прокуратури за періоди з 23.02.1996 по 01.09.1997 та служба в податковій міліції з 02.09.1997 по 19.11.2002 та половину строку навчання на юридичному факультеті з 01.09.1990 по 23.06.1995 та здійснити перерахунок позивачу довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% суддівської винагороди.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежно також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в пергу чергу, з боку держави.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА6 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА7 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суд дійшов до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.

Згідно з частиною третьою статті 51 Закону України № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 164/1904/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017).

За таких обставин суд не погоджується із тим, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України, оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, щодо відмови у визначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі від суддівської винагороди та відмови у зарахуванні роботи на посаді помічника прокурора м. Вінниці за період з 23.02.1996 року по 01.09.1997 року, на посаді слідчого в податковій міліції за період з 02.09.1997 року по 19.11.2002 року, та половини строку навчання на юридичному факультеті за період з 01.09.1990 року по 23.06.1995 року до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНКПП НОМЕР_1 ) роботу на посаді помічника прокурора м. Вінниці за період з 23.02.1996 р. по 01.09.1997 р., що становить 01рік 06 місяців 08 днів, до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання в розмірі 86% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничним розміром, починаючи з 15.12.2016 року.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100 ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , м. АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 РНКПП ) роботу на посаді слідчого в податковій міліції УПМ ДПА у Вінницькій області за період з 02.09.1997 р. по 19.11.2002 р., що становить 05років 02 місяці 17 днів, до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання в розмірі 86% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничним розміром, починаючи з 15.12.2016 року.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100 ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНКПП ) половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського університету ім. Т.Г. Шевченка за період з 01.09.1990 р. по 23.06.1995 р., що становить 02 роки 04 місяці 22 дні, до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання в розмірі 86% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничним розміром, починаючи з 15.12.2016 року.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100 ), починаючи з 15 грудня 2016 року, здійснити перерахунок ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 РНКПП НОМЕР_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% від суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням вже виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНКПП ) сплачений судовий збір у розмірі 1536,80 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень) гривні 80 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач - управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: (07.06.2019 )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар