Справа № 160/4879/19
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 червня 2019 р. Справа № 160/4879/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Барановський Р.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, у якому позивач просить суд:

визнати протиправним рішення Виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради у вигляді протоколу засідання громадської комісії з житлових питань №7 від 03.07.2018р., затверджений рішенням виконкому, яким ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на зміну умов договору найму житлового приміщення, що складається з двох кімнат, житловою площею 26,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Виконавчий комітет Новокодацької районної у місті Дніпрі надати ОСОБА_3 , дозвіл на зміну умов договору найму житлового приміщення, що складається з двох кімнат, житловою площею 26,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом винесення відповідного рішення.

Справі за вищезазначеним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/4879/19 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Барановському Р.А.

За змістом частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до положень статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У разі якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Так, зі змісту поданої ОСОБА_4 до суд позовної заяви вбачається, що 11.10.1963р. згідно ордера № 43 ОСОБА_5 та його родині у складі дружини ОСОБА_6 , сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_7 була надана двокімнатна квартира АДРЕСА_2 . Згідно розпорядження Виконкому Дніпропетровської міської ради № 477-р від 25.05.2004 р. номер будинку був змінений з « НОМЕР_1 » на «10». 22.07.1978р. ОСОБА_5 (син основного квартиронаймача) уклав шлюб з ОСОБА_8 . 17.07.1980р. основний квартиронаймач ( ОСОБА_5 ) разом з дружиною ОСОБА_9 та дочкою ОСОБА_7 були виписані на інше місце проживання, а в квартирі залишилися прописані ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_10 . Як зауважив позивач, 31.12.1981р. ОСОБА_5 (основний наймач) помер, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (син основного наймача), у зв`язку з чим, за твердженням позивача, у відповідній квартирі залишилась прописана лише невістка квартиронаймача - ОСОБА_11 . 12.12.1987р. позивач одружився з ОСОБА_10 та 29.03.1988р. ОСОБА_4 був зареєстрований у даній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_3 . у позивача та ОСОБА_12 народився син - ОСОБА_13 . 06.04.1994р. ОСОБА_4 та ОСОБА_12 розрізвали шлюб, однак, за твердженням позивача, останній до 2005 року спільно мешкав разом із колишньою дружиною і сином у відповідній квартирі, але 14.11.2005р. ОСОБА_12 разом із сином знялись з реєстрації у зв`язку з переїздом на інше місце мешкання. Позивач зауважує, що має намір приватизувати вищезазначену квартиру, у зв`язку з чим звернувся до відповідача з метою внесення змін у договір найму житлового приміщення, а саме змінити особу наймача з ОСОБА_12 на ОСОБА_14 , однак рішенням Виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради у вигляді протоколу засідання громадської комісії з житлових питань №7 від 03.07.2018р., позивачу відмовлено у наданні дозволу на зміну умов договору найму житлового приміщення, що складається з двох кімнат, житловою площею 26,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим ОСОБА_4 звернувся до суду із даним позовом.

Отже, вищезазначений позов подано з метою захисту прав ОСОБА_14 у сфері житлових відносин.

Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною 4 статті 11 Цивільного кодексу України - у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.

До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України).

На підставі частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Таким чином, у разі якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Наведені висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 27.02.2019р. у справі №826/15089/17.

Так, викладені у позовній заяві обставини свідчать про те, що у даному випадку має місце спір про право, а визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

При цьому, слід зауважити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів...". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" - орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи те, що заявлений ОСОБА_15 до суду спір щодо надання дозволу на зміну умов договору найму житлового приміщення може впливати на майнові права та інтереси третіх осіб у цій справі, суд, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із приписами п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України - суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Разом з тим, суд роз`яснює, що згідно з пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

З огляду на викладене, суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 7 Закону України "Про судовий збір", з власної ініціативи, у зв`язку з чим за відсутності відповідного клопотання особи, якою таку суму судового збору сплачено, у зв`язку з чим суд не має можливості вирішити питання про повернення ОСОБА_4 судового збору за відсутності відповідного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 243, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити ОСОБА_16 , що даний спір належить до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка звернулась до суду із позовною заявою, разом із оригіналом позовної заяви й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 256 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський