Справа № 713/522/19
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2019-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 р. м. Чернівці справа № 713/522/19

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про скасування постанови.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Вижницького районного суду Чернівецької області з позовом до заступника начальника відділу Вижницького РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Гайсана О.В. про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.03.2019 р.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 22.03.2019 р. №713/522/19 адміністративну справу №713/522/19 за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Гайсана О.В. про оскарження рішення державного виконавця передано до Чернівецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.04.2019 р. у адміністративній справі №713/522/19 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивач подала позовну заяву в новій редакції до Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, в якій просила скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.03.2019 р., винесену заступником начальника відділу Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Гайсаном О.В.

В обґрунтування адміністративного позову позивач вказувала, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження є помилковою і такою, що підлягає скасуванню, оскільки їй не відомо, з яких підстав виник борг. Вимогу №Ф-229-50 від 18.01.2019 р., на підставі якої відкрито виконавче провадження, вона не отримувала.

Крім того, позивач зазначила, що у 2011 році вона звернулася до ГУ ДФС у Чернівецькій області із заявою про припинення підприємницької діяльності, а тому відсутні підстави для виникнення боргу.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 16.05.2019 р. відкрито провадження у адміністративній справі №713/522/19 та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) із врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених ст. 287 КАС України.

Пунктом 3 вказаної ухвали, з метою повного та всебічного розгляду справи, витребувано з Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області додаткові документи.

Вижницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (далі - відповідач) подав до суду відзив на адміністративний позов відповідно до якого зазначив, що 04.03.2019 р. на адресу відділу надійшла заява Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 18.02.2019 р. про відкриття виконавчого провадження згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-229-50 від 18.01.2019 р. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Вижницького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області в загальній сумі 15819,54 грн з вимогою №Ф-229-50 від 18.01.2019 р.

Оскільки, виконавчий документ про стягнення боргу з ОСОБА_1 оформлений відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", тому 05.03.2019 р. державним виконавцем у відповідності до вимог ст. ст. 3, 4 , 24 , 25, 26, 27 вказаного Закону винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої надіслано сторонам виконавчого провадження.

Твердження ж позивача про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню є помилковою та підлягає скасуванню є хибним та не знаходить свого підтвердження, оскільки відділ не має жодного відношення до вимоги №Ф-229-50 від 18.01.2019 р. З огляду на вказані обставини, відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

05.03.2019 р. заступником начальника відділу Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Гайсаном О.В., за результатами розгляду заяви про примусове виконання вимоги №Ф-229-50 від 18.01.2019 р., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58524833 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Вижницького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області боргу в сумі 15819,54 грн (а.с. 47).

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною, 20.03.2019 р. позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 цього Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (ст. 3 Закону №1404-VІІІ).

Частиною 1 ст. 4 Закону №1404-VІІІ передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Частиною 4 ст. 4 №1404-VІІІ встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок

Частиною 1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1-2 ст. 12 Закону №1404-VІІІ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частиною 1 ст. 24 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до ст. 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону в т. ч.: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Отже, ст. 4 Закону №1404-VІІІ встановлений перелік вимог до виконавчого документа та підстав відповідно до яких орган державної виконавчої служби (приватний виконавець) повертає виконавчий документ стягувачу без його прийняття до виконання. Якщо виконавчий документ відповідає вимогам ст. 4 Закону №1404-VІІІ та відсутні підстави для його повернення, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 18.02.2019 р. Головне управління ДФС у Чернівецькій області подало до відповідача заяву про відкриття виконавчого провадження за реєстраційним №1530/9/24-13-50-07-12 (а.с. 37, 44).

Відповідно до змісту заяви, Головне управління ДФС у Чернівецькій області (далі - стягувач) просило прийняти до виконання вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-229-50 від 18.01.2019 р. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Вижницького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області, яка підлягає погашенню відповідно до ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в загальній сумі 15819,54 грн.

Крім того, в заяві Головне управління ДФС у Чернівецькій області вказало, що у зв`язку з вищезазначеним попередні вимоги по єдиному соціальному внеску (за наявності) вважати відкликаними та повернути стягувачу.

У якості додатку до заяви, Головне управління ДФС у Чернівецькій області додало вимогу про сплату боргу (недоїмки) та копію повідомлення про вручення вимоги платнику.

Вказана заява зареєстрована Вижницьким районним відділом ДВС у Чернівецькій області 04.03.2019 р. за вх. №1331/14.5-20.

Дослідженням вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.01.2019 р. № Ф-229-50 встановлено, що вона відповідає вимогам, які закріплені ст. 4 Закону №1404-VІІІ та містить необхідні реквізити, що зазначаються у виконавчому документі (а.с. 45).

05.03.2019 р. заступником начальника відділу Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Гайсаном О.В., за результатами розгляду заяви про примусове виконання вимоги №Ф-229-50 від 18.01.2019 р., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58524833 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Вижницького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області боргу в сумі 15819,54 грн (а.с. 47).

Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58524833 від 05.03.2019 р. направлено 05.03.2019 р. позивачу супровідним листом №14.5-24/2835 (а.с. 46).

Відповідно до відомостей, які містяться на офіційному сайті Укрпошти, рекомендоване повідомлення за №184 отримано позивачем 13.03.2018 р. особисто (а.с. 55 на звороті).

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевстановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №58524833 від 05.03.2019 р. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, з метою забезпечення примусового виконання виконавчого документу.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивач під час судового розгляду справи, не довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення (оскаржуваної постанови).

Враховуючи те, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, та в межах позовних вимог, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Стосовно посилання позивача про те, що їй не відомо з яких підстав виник борг, оскільки про вимогу №Ф-229-50 від 18.01.2019 р., на підставі якої відкрито виконавче провадження їй нічого не відомо, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 25 Закону №2464-VI передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі несплати або несвоєчасної сплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", положення цієї статті застосовуються виключно щодо суми страхових внесків, що має сплачуватися платником єдиного внеску.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової і митної політики, інформує про це платників єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

З аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Отже, у разі незгоди із вимогою Головного управління ДФС у Чернівецькій області №Ф-229-50 від 18.01.2019 р. про сплату боргу (недоїмки), позивач має право оскаржити її в адміністративному або судовому порядку.

Однак, жодних доказів оскарження вимоги №Ф-229-50 від 18.01.2019 р. про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку та/або узгодження з органом доходів і зборів, позивач до суду не надала.

Доводи позивача щодо припинення припинення підприємницької діяльності та відсутні підстав для виникнення боргу, суд відхиляє з наступних підстав.

Згідно інформації, яка наведена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Мендришора ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована 24.06.2009 р., як фізична особа-підприємець (а.с. 56-58).

06.02.2019 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис номер 2004341 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача.

Отже, підприємницька діяльність позивача припинена тільки 06.02.2019 р.

Таким чином, на час винесення Головним управління ДФС у Чернівецькій області вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-229-50 від 18.01.2019 р., позивач здійснювала підприємницьку діяльність.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 72, 73, 77, 90, 139, 241-243, 246, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про скасування постанови, - відмовити повністю.

Згідно ст. 272 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

У відповідності до ст.ст. 287, 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Левицький В.К.