Справа № 480/4104/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 р.Справа № 480/4104/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року (ухвалене суддею Кунець О.М., повний текст якого складено 14.02.2019 р.) по справі № 480/4104/18 за позовом Державного підприємства "Дороги Сумщини" до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Дороги Сумщини" звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило: визнати протиправними та скасувати рішення відповідача № 168 від 24.10.2018 р. про відмову у включенні Державного підприємств "Дороги Сумщини" до реєстру неприбуткових установ та організацій; визнати протиправними та скасувати рішення відповідача № 001 від 03.01.2019 р. про відмову у включенні Державного підприємств "Дороги Сумщини" до реєстру неприбуткових установ та організацій; зобов`язати відповідача включити Державне підприємство "Дороги Сумщини" до Реєстру неприбуткових установ та організацій відповідно до Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 13.07.2016 р.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Сумській області № 001 від 03.01.2019 р. про відмову в включення Державного підприємства "Дороги Сумщини" до Реєстру неприбуткових установ та організацій. Зобов`язано Головне управління ДФС у Сумській області до Реєстру неприбуткових установ та організацій відповідно до порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 р. № 440; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 р. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України, на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки програмним забезпеченням ІС "Податковий блок" не передбачено внесення до Реєстру неприбуткових устав та організацій державних підприємств з кодом ОПФ - 140.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив скасувати рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що розпорядженням Голови Сумської обласної державної адміністрації № 579-ОД "Про створення державного підприємства "Дороги Сумщини" створено юридичну особу публічного права - державне підприємство "Дороги Сумщини" (ОПФ - 140) із місцезнаходженням: м. Суми, вул. Першотравнева, 29, з внесенням його до сфери управління інфраструктури Сумської обласної державної адміністрації (а.с. 13).

Відповідно до п. 8 Статуту Підприємство є неприбутковою організацією (а.с. 103-112).

12.10.2018 р. Державним підприємством "Дороги Сумщини" було подано реєстраційну заяву форми 1-РН (а.с. 11) та копії установчих документів (а.с. 13-24) для включення підприємства до Реєстру неприбуткових установ та організацій відповідно до п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України (у редакції на момент звернення) та постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 13.07.2016 р. "Про затвердження Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру" до Головного управління ДФС у Сумській області.

Рішення № 168 від 24.10.2018 р. відповідач відмовив у включенні Державного підприємства "Дороги Сумщини" до Реєстру неприбуткових установ та організацій. Підставою відмови зазначено: невідповідність неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам установленим п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України (а.с. 12).

19.12.2018 р. Сумська обласна державна адміністрація, як засновник Державного підприємства "Дороги Сумщини", прийняла розпорядження № 763-ОД "Про внесення змін до розпорядження голови Сумської обласної державної адміністрації від 02.10.2018 Р. № 579-ОД" (а.с. 102), яким затвердила зміни до п. 9 розділу 1 Статуту підприємства та зареєструвала ці зміни в установленому законом порядку, зазначивши: У разі припинення Підприємства (у результаті його ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення) активи Підприємства передаються одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зараховуються до доходу бюджету (а.с. 104).

Державне підприємство "Дороги Сумщини" повторно звернулося до відповідача із реєстраційною заявою форми 1-РН з відповідними додатками для включення позивача до Реєстру неприбуткових установ та організацій відповідно до п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України (у редакції на момент звернення) та постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 13.07.2016 року "Про затвердження Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру" (а.с. 99).

За результатами розгляду цієї заяви, відповідач рішенням № 001 від 03.01.2019 р. відмовив у включенні Державного підприємства "Дороги Сумщини" до Реєстру неприбуткових установ та організацій (а.с. 101).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, Державне підприємство "Дороги Сумщини" звернулося до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача № 001 від 03.01.2019 р. про відмову у включенні позивача до реєстру неприбуткових установ та організацій винесене протиправно та підлягає скасуванню, а вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 168 від 24.10.2018 р. про відмову у включенні позивача до реєстру неприбуткових установ та організацій безпідставні та задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п.п. 14.1.121 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, неприбуткові підприємства, установи та організації - це неприбуткові підприємства, установи та організації, які не є платниками податку на прибуток підприємств відповідно до п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України.

Пунктами 6, 7 Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 р. № 440, встановлено, що контролюючий орган здійснює включення неприбуткової організації до Реєстру на підставі поданих документів в разі, коли організація відповідає вимогам, встановленим п.п. 133.4.1 п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України.

Пунктом 133.4.1 п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України встановлено, що неприбутковим підприємством, установою та організацією є підприємство, установа та організація (далі - неприбуткова організація), що одночасно відповідає таким вимогам: утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації; установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб. Для цілей цього абзацу не вважається розподілом отриманих доходів (прибутків) фінансування видатків, визначених п.п. 133.4.2 цього пункту; установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зарахування до доходу бюджету у разі припинення юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення). Положення цього абзацу не поширюється на об`єднання та асоціації об`єднань співвласників багатоквартирних будинків; внесена контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

З матеріалів справи встановлено, що підставою прийняття оскаржуваних рішень про відмову у включенні позивача до Реєстру неприбуткових установ та організацій є невідповідність неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам установленим п. 133.4 ст. 133 Податкового Кодексу. Фактично вищезазначені рішення відповідача (датовані 24.10.2018 р. та від 03.01.2019 р.) взагалі невмотивовані. Тобто, відповідачем у зазначених рішеннях лише було вказано норму, положення якої недотримано (порушено) позивачем, проте які саме недоліки в установчих документах було виявлено відповідачем під час прийняття рішення в самих рішеннях не зазначено.

Фактично, лише під час розгляду даної справи представник відповідача пояснив конкретні підстави для прийняття оскаржуваних рішень податковим органом. Зокрема, під час розгляду даної справи з`ясувалося, що приймаючи рішення від 24.10.2018 р. про відмову у включенні до Реєстру неприбуткових установ та організацій відповідач виходив з того, що редакція п. 9 Статуту підприємства (в редакції від 02.10.2018 року) вважалась відповідачем такою, що не відповідає вимогам п. 133.4 ст. 133 Кодексу.

Пунктом 9 Статуту передбачає, що "у разі припинення Підприємства, його активи передаються Уповноваженому органу управління, якщо інше не зазначено у відповідному рішенні Засновника".

Судовим розглядом встановлено, що відповідач вважає, що Статут Підприємства суперечить абз. 3 п.п. 133.4.1 п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України щодо безумовної передачі активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зарахування до доходу бюджету у разі припинення юридичної особи та передбачають можливість прийняття Засновником будь-якого рішення щодо розпорядження майном Позивача.

Тобто, зважаючи на викладені обставини, 24.10.2018 р. ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області прийнято рішення про відмову у включенні Державного підприємства "Дороги Сумщини" до Реєстру неприбуткових установ та організацій (а.с. 12).

19.12.2018 р. розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації № 763-ОД затверджено зміни до п. 9 Статуту Державного підприємства "Дороги Сумщини" (а.с. 102).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 9 Статуту підприємства викладено у такій редакції: "У разі припинення Підприємства (у результаті його ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення) активи підприємства передаються одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зараховуються до доходу бюджету" (а.с. 104).

Отже, зміст пунктів статуту Державного підприємства "Дороги Сумщини" відповідає критеріям визначення неприбуткових підприємств, встановленим абз. 3,4 п.п. 133.4.1 п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України, для отримання статусу неприбутковості.

22.12.2018 р. позивач повторно звернувся до відповідача із реєстраційною заявою платника податку Форми № 1-РН з відповідними додатками для включення Державного підприємства "Дороги Сумщини" до Реєстру неприбуткових установ та організацій (а.с. 99).

Проте, рішенням № 001 від 03.01.2019 р. відповідач відмовив у реєстрації підприємства-позивача на підставі невідповідності неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам, установленим п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України (а.с. 101). Будь-яких конкретних обставин щодо підстави для повторної відмови у внесенні позивача до Реєстру неприбуткових організацій відповідачем знову ж таки в рішенні від 03.01.2019 р. не зазначено.

Судовим розглядом встановлено, що приймаючи рішення від 03.01.2019 р. відповідач виходив з того, що державне комерційне підприємство - суб`єкт підприємницької діяльності, діє на основі статуту на принципах підприємництва і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому майном. За організаційно-правовою формою та метою створення "державне підприємство" створюється для ефективного управління державним майном з метою отримання прибутку та відповідно, не може мати статус неприбуткової організації.

Відповідно до п.п. 133.4.6. п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України, до неприбуткових організацій, що відповідають вимогам цього пункту і не є платниками податку, зокрема, можуть бути віднесені інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам цього пункту.

Аналіз вищевказаної норми вказує, що Податковий кодекс України не містить застережень щодо організаційно-правової форми та видів діяльності, які може здійснювати неприбуткова організація як критерій отримання статусу неприбутковості, а тому позивач у організаційно-правовій формі "державне підприємство", при дотриманні вимог щодо змісту установчих документів, має право на отримання відповідного податкового статусу.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача про відмову у включенні в Реєстр неприбуткових організацій з підстав невідповідності організаційно-правової форми підприємства, що відображена у рішенні № 001 від 03.01.2019 р.

Доводи апелянта, що Державне підприємство "Дороги Сумщини" не є неприбутковим підприємством у розумінні п.п 133,4.1 п. 133.4. ст. 133 Податкового кодексу України, оскільки "державне підприємство" створюється з метою ефективного управління державним майном з ціллю отримання прибутку та, відповідно не може мати статус неприбуткової організації, та відповідно до вимог ст. ст. 73-75 Господарського кодексу України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління та діють як державні комерційні підприємства (код ОПФ - 140) або казенні підприємства (код ОПФ - 145), суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. 52 Господарського кодексу України, некомерційне господарювання - це самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.

Згідно із п. 133.4.2 п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України, доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами.

Аналіз вищевказаних норм вказує, що за визначенням Податкового кодексу України неприбуткова організація може отримувати прибутки, які використовуються виключно на певні цілі, визначені законом, а Господарським кодексом України некомерційне господарювання визначено як таке, що не має на меті одержання прибутку.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Господарського кодексу України, підприємство як самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності (ч. 2 ст. 62 ГК України).

Згідно із ст. 73 Господарського кодексу України, державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства.

Статтею 74 Господарського кодексу України встановлено, що державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання чи оперативного управління.

На підставі ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 3.1 ст. 3 Податкового кодексу України, встановлено, що податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Таким чином, Податковий кодекс України є спеціальним законодавчим актом у сфері правовідносин, що виникають з питань оподаткування.

Статтею 5 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Включення позивача до Реєстру неприбуткових установ та організацій є відносинами з питань оподаткування, а тому до них застосовуються поняття, терміни, правила та положення Податкового кодексу України.

Так, при вирішенні питання щодо включення позивача до вказаного Реєстру, застосовується критерій визначення неприбуткового підприємства, визначеного п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України, а не Господарським кодексом України.

Суд апеляційної зазначає, що відсутній закон, який регулює порядок утворення, реєстрації та діяльності неприбуткових державних підприємств.

Статутом позивача підтверджено дотримання критеріїв визначення неприбуткового підприємства, визначеного п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України, а саме, орган управління відніс основну діяльність до неприбуткової, Статут містить заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб, Статутом визначено, що доходи (прибутки) Підприємства використовуються виключно для фінансування видатків на його утримання, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених цим Статутом, Статутом передбачено передачу активів Підприємства під час припинення в результаті реорганізації (злиття, поділу, приєднання або перетворення) або ліквідації одній чи кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або ж зарахування таких в дохід бюджету.

Доводи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом всупереч ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог від 18.01.2019 р. без сплаченого судового збору, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо інших доводів апелянта, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача № 001 від 03.01.2019 року є протиправним, та підлягає скасуванню, доказів правомірності свого рішення ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального .

Керуючись ст. ст. 195, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року по справі № 480/4104/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді І.С. Чалий О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 10.06.2019 року