Справа № 826/5253/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5253/18 Головуючий у 1 інстанції - Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2019 у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа - Державна фіскальна служба України про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.02.2018 № 173 в частині застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньо-економічної діяльності до приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль».

14.02.2019 судом першої інстанції на розгляд винесено питання про застосування до директора Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження Державної фіскальної служби України ОСОБА_1 заходів процесуального примусу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2019 застосовано до директора Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження Державної фіскальної служби України ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу у розмірі 0,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - 576, 30 грн. в дохід державного бюджету України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою Державна фіскальна служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що оскільки мало місце невиконання процесуальних обов`язків, то необхідно застосувати заходи процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу у розмірі 0,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в дохід Державного бюджету України.

Колегія суддів погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.12.2018 витребувано у Державної фіскальної служби України інформацію про стан розгляду запиту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України вих. № 4102-11/21758-03 від 18.05.2018 щодо спеціальної санкції, в якому останній просив розглянути надані матеріали та висловити позицію ДФС України, як ініціатора застосування спеціальної санкції до ПАТ "ПБК "Радомишль", щодо можливості її скасування та обґрунтування доцільності продовження санкцій, а також пояснення по справі, крім того, попереджено ОСОБА_1, директора Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження, що у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

Вищевказана ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2018 отримана представником Державної фіскальної служби України за довіреністю 17.12.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак, Державною фіскальною службою України не було надано суду першої інстанції ані витребуваних доказів, ані жодного повідомлення про неможливість подати такий доказ у встановлені строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 1 частини 2 ст. 45 КАС України передбачає, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неподання документів, які витребовувались у представника третьої особи ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2018, розцінюється як невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 45 КАС України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (ч. 1 ст. 144 КАС України).

Одним із видів заходів процесуального примусу є штраф (п. 5 ч. 1 ст. 145 КАС України).

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для постановлення ухвали про стягнення з директора Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження Державної фіскальної служби України ОСОБА_1 штрафу у розмірі 0,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - 576, 30 грн.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не є учасником судового процесу та особою до якої можуть застосовуватись заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, не беруться колегією суддів до уваги, з огляду на наступне.

По-перше, Департамент адміністративного оскарження та судового супроводження Державної фіскальної служби України, директором якого є ОСОБА_1 , є структурним підрозділом Державної фіскальної служби України, а тому посилання ОСОБА_1 на те, що вона не є учасником судового процесу є безпідставними. При цьому, КАС України однозначно не визначає, що заходи процесуального примусу у вигляді штрафу можуть застосовуватись лише на керівника установи (учасника судового процесу).

По-друге, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.12.2018 було попереджено про наслідки неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин саме директора Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження Державної фіскальної служби України ОСОБА_1 , а тому саме вона невиконала процесуальних обов`язків, зокрема ухилилась від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 10.06.2019.