Справа № 351/1202/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4282/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Макарика В.Я., Большакової О.О.,

за участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2019 року (головуючий суддя Калиновський М.М., м. Снятин) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Рибака Богдана Тарасовича, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Рибака Богдана Тарасовича, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області в якому просив визнати неправомірними дії державного інспектора в частині складення протоколу про адміністративне правопорушення від 04.05.2018 № 372/0/92-18-ДК/0053П/07/01/-18 та розгляд адміністративного провадження за даним протоколом, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 29 травня 2018 року № 372/0/92-18-ДК/0076По/08/01/-18, прийняти рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель України, провідного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Богородчанському, Галицькому, Тисменицькому, Тлумацькому районах, м. Івано-Франківську та м.Тисмениці Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення №372/0/92-18-ДК/0053П/07/01/-18 від 04.05.2018 та розгляду адміністративного провадження за даним протоколом. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення від 29.05.2018 № 372/0/92-18-ДК/076По/08/01/-18 та закрито провадження по адміністративній справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП. У задоволенні решти адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суд першої інстанції Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи, а також невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, тому просить рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2019 року скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що Прикарпатська ДСДС Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (далі - Прикарпатська ДСДС) є належним користувачем земельної ділянки площею 28,4163 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), яка розташована на території с. Велика Камянка П`ядицької сільської ради ОТГ Коломийського району Івано-Франківської області. Тому суд вважав, що Прикарпатська ДСДС діяла правомірно, укладаючи договір підряду за № 19/16/2 від 19 грудня 2016 року.

Однак, судом першої інстанції жодним чином не звернуто уваги на те, що у Договорі чітко не визначено місцезнаходження земельних ділянок, не зазначено адреси чи кадастрового номеру, а лише вказано загальну площу земельних ділянок на яких повинні виконуватися роботи.

У додатковій угоді № 11 від 31 січня 2018 року внесено так звані поправки і вказано, що виконання робіт здійснюється на земельних ділянках належних Прикарпатській ДСДС відповідно до чинного законодавства та постанови Президії НААН України від 25.09.2014 (протокол № 18), право користування якими підтверджується відповідно до чинного законодавства, довідками міськрайонного управління у Коломийському районі та м. Коломиї Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 22.01.2018, акта прийняття-передачі земельних ділянок від 26.09.2014.

Вище зазначені документи, відповідно до вимог чинного законодавства, не являються правовстановлюючими документами.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Президія НААН України не є тим органом, який відповідно до законодавства може надавати у користування земельні ділянки. Згідно з пунктом 59 Статуту Національної академії аграрних наук України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року №315 (постанова втратила чинність на підставі Постанови KM № 752 від 26.10.2016), Президія в установленому порядку, зокрема, погоджує вилучення та надання земельних ділянок, закріплених за Академією, науковим та іншим установам, підприємствам та організаціям, що перебувають у її віданні, в установленому законодавством порядку.

Таким чином, Президія НААН України може лише погодити вилучення чи надання земельних ділянок, а не безпосередньо здійснювати таку передачу. Відповідно зазначена вище Постанова Президії НААН України не є правовстановлюючим документом, який би підтверджував право постійного користування земельною ділянкою, яка є предметом оскаржуваної Постанови.

Щодо довідок міськрайонного управління у Коломийському районі та м. Коломиї Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 22.01.2018, то це є дані з державної статистичної звітності з кількісного обліку земель форми 6-зем, станом на 01.01.2016, згідно з якими визначено загальну площу земельних ділянок, які обліковуються за ДП ДГ «П`ядицьке» на території Великокамянської сільської ради. У відомостях вище зазначеної звітності міститься інформація щодо загальної площі земель за певним суб`єктом господарської діяльності в межах певної території. Так, довідка форми № 6-зем не містить інформації щодо точного розташування земельних ділянок, тому в даному випадку неможливо визначити чи земельна ділянка площею 28,4163 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) дійсно обліковується за ДП ДГ «П`ядицьке».

Окрім того, дана довідка вказує лише на земельні ділянки, які обліковувалися за ДП ДГ «П`ядицьке» станом на 01.01.2016, а не за Прикарпатською ДСДС. При цьому Договір підряду було укладено 19.12.2016, коли довідка форми № 6-зем не мала вже юридичної сили та не могла підтверджувати жодних фактів, оскільки наказ Державного комітету статистики України №377 від 05.11.1998 року «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем,- ба-зем, 6б-зем, 2-зем)» втратив чинність від 01.01.2016, тому статистична звітність форми № 6-зем з 01.01.2016 Головним управлінням не ведеться.

Крім того, довідка форми № 6- зем, відповідно до вимог законодавства, не є правовстановлюючим документом.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково вважає, що на момент укладення договору підряду, умови такого договору було дотримано, а позивач жодним чином не міг допустити порушення земельного законодавства, відображені в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об?єктом - земельної ділянки від 18.04.2018, так як всі дії вчиняв на виконання вище вказаного договору, який є чинним і його виконання не заперечується сторонами.

Однак ЗК України передбачено і чітко визначено момент з якого виникає право користування земельною ділянкою. ЗК України є основним кодифікованим спеціалізованим законом в системі земельного законодавства. Він конкретизує й деталізує основні положення Конституції України у сфері регулювання земельних відносин.

З наданих третьою особою пояснень, а також із Статуту Прикарпатської ДСДС від 15.02.2018, затвердженого Президентом Національної академії аграрних наук України Я.М. Гадзало, вбачається, що Прикарпатська ДСДС пройшла ряд процедур реорганізації. Також, в поданих поясненнях зазначено, що третя особа користується вищевказаною земельною ділянкою ще з 1956 року та було додано історичну довідку на підтвердження того.

Згідно зі статтею 20 ЗК Української PCP від 08.07.1970, землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Відповідно до статті 20 вказаного Кодексу приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється. А відповідно до статті 35, підставами припинення землекористування підприємств, організації, установ, є, зокрема, ліквідація підприємства, організації або установи.

Згідно зі статтею 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Відповідно до статті 23 вказаного Кодексу право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. А відповідно до статті 27, підставами припинення права користування землею, є, зокрема, припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України від 25.10.2001, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до статті 126 вказаного Кодексу право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. А відповідно до статті 141, підставами припинення права користування землею, є, зокрема, припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України в редакції від 01.05.2009, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 126 вказаного Кодексу право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою А згідно зі статтею 141, підставами припинення права користування землею, є, зокрема, припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України в редакції від 01.01.2013 право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування і та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. А згідно зі статтею 141, підставами припинення права користування землею, є, зокрема, припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

З пояснень третьої особи також вбачається, що Прикарпатська ДСДС є правонаступником всіх прав землекористувача НВО «Еліта» та фактично користується спірною земельною ділянкою з 1985 року, тому вважає себе належним землекористувачем вищезазначеної земельної ділянки.

Однак, із аналізу вищезазначених норм слідує, що припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій є підставою припинення права користування землею.

Згідно з офіційними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація Прикарпатської ДСДС () відбулась 29.03.1999 році. Тобто, НВО «Еліта» припинило свою діяльність, та відповідно до статті 27 Земельного кодексу України від 18.12.1990, припинило право користування землею. А Прикарпатська ДСДС у 1999 році стала новоутвореною юридичною особою.

З огляду на це апелянт вважає, що Прикарпатська ДСДС не є належним користувачем земельної ділянки, яка є предметом оскаржуваної постанови, оскільки вона, відповідно до вимог чинного законодавства, речове право не зареєструвала, відповідно, Договір підряду не міг бути укладений на таку земельну ділянку. Більше того, у самому Договорі, а також в додаткових угодах, відсутні будь-які відомості, які б могли ідентифікувати саме земельну ділянку площею 28,4163 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) щодо якої здійснювалися заходи державного контролю.

Головним управлінням було зазначено, що даний договір є нікчемним в силу положень Цивільного кодексу України, адже укладений особою, яка не має належного обсягу цивільної дієздатності на укладання таких правочинів.

На момент здійснення заходів державного контролю, речове право на земельну ділянку площею 28,4163 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) за Прикарпатською ДСДС не було зареєстроване, а отже Прикарпатська ДСДС не є належним користувачем вище зазначеної земельної ділянки, та відповідно не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення договору підряду.

Статтею 215 ЦК України передбачено підстави недійсності правочину. Так, згідно з частиною першою вказаної статті ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини другої вказаної статті ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, як зазначено вище, частиною другою статті 203 ЦК України визначено, що обов`язковою вимогою чинності правочину є наявність в особи, яка вчиняє правочин, необхідний обсяг цивільної дієздатності. Тобто, недодержання такої вимоги прямо вказує на недійсність (нікчемність) правочину, що не потребує визнання його недійсним в судовому порядку. Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. А частина друга вказаної статті зазначає, що якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

В даному випадку, внаслідок виконання умов нікчемного договору підряду завдано шкоду державі, оскільки самовільно зайнято земельну ділянку саме державної власності. Так як сільськогосподарський обробіток здійснювала ПФ « Богдан і К», то вона і є винною стороною, яка правомірно притягнена державним інспектором до відповідальності, і яка повинна відповідно до вимог припису звільнити таку земельну ділянку, сплатити визначений постановою про накладення адміністративного стягнення штраф та шкоду відповідно до розрахунку визначення розміру шкоди.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Таким чином, апелянт вважає, що розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, зокрема, при винесенні державним інспектором оскаржуваної постанови, було повно досліджено всі необхідні, для правильного прийняття рішення, обставини справи.

Представник позивача подав відзив на позовну заяву, зазначає, що відповідач неналежно здійснив перевірку доказів та обставин, не встановив та не підтвердив всіх обставин, що дали б право звинуватити позивача в адміністративному правопорушенні, в апеляційній скарзі не наведено законодавчого обґрунтування порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення. Тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції -залишити без змін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Президії Національної академії аграрних наук України від 25.09.2014р. № 18 надано згоду на вилучення із землекористування ДП «Дослідне господарство «П`ядицьке» Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН» та передачу в постійне користування Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції НААН земельних ділянок загальною площею 1845,272, з них: в т.ч. на території Годи-Добровідської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області 301,5 га,: сільськогосподарські угіддя - 282,8 га, з них: рілля - 282,8 га; під господарськими шляхами і прогонами - 4,6 га; під водою - 14,1 га.

Відповідно до договору підряду № 19/16/2 від 19.12.2016, підрядник - Приватна фірма «Богдан і К», в особі директора ОСОБА_1. з однієї сторони, зобов`язується надати комплекс послуг та робіт в процесі виробництва сільськогосподарської продукції замовником - Прикарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, в особі Абрамика М.І., на сільгоспугіддях Замовника, а останній, з другої сторони зобов`язується прийняти виконані роботи і оплатити вартість послуг Підрядника згідно умов цього договору. Згідно обов`язків сторін Підрядник зобов`язується виконати послуги сільськогосподарською технікою в об`ємах і в строки згідно з даним договором власною та залученою технікою з використанням власного пального, посівного матеріалу та мінеральних добрив і засобів захисту.

Відповідно до додаткової угоди № 10 до договору підряду від 22.12.2017 сторони погодили структуру та вартість послуг з обробітку грунту, вирощування та збору врожаю.

Відповідно до додаткової угоди № 11 до договору підряду від 31.01.2018 сторони домовились, що виконання робіт здійснюється на земельних ділянках належних Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції відповідно до чинного законодавства та Постанови Президії Національної академії аграрних наук України від 25.09.2014, право користування якими підтверджується відповідно до чинного законодавства, довідки міськрайонного управління у Коломийському районі та м. Коломиї ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 22.01.2018, акта приймання-передачі земельних ділянок від 26.09.2014р..

Згідно акту обстеження земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 18.04.2018 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Рибаком Б.Т. проведено обстеження перелічених нижче земельних ділянок, зокрема земельної ділянки площею 28, 4163 га. За результатами обстеження земельних ділянок встановлено, що земельна ділянка площею 28, 4163 га, яка розташована на території П`ядицької сільської ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області на момент проведення обстеження самовільно зайнята шляхом товарного сільськогосподарського обробітку ПП « Богдан і К».

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки ГУ Держгеокадастру від 18.04.2018 №372/0/92-18-ДК/374/АП/09/01/-18, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Рибаком Б.Т. проведена перевірка при використанні земельних ділянок, зокрема земельної ділянки площею 28, 4163 га. За результатами перевірки встановлено, що 18.04.2018р. ПП « Богдан і К» в особі директора ОСОБА_1 вчинено самовільне зайняття вказаної земельної ділянки державної власності, шляхом товарного сільськогосподарського обробітку ПП « Богдан і К».

Згідно письмових пояснень директора приватної фірми «Богдан і К» ОСОБА_1 , наданих ним до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, згідно договору підряду № 19/16/2 від 22.12.2017 укладеного із Прикарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією та на підставі Замовлення на виконання робіт від 10.10.2017 приватною фірмою « Богдан і К» надається комплекс с/г робіт по обробітку земель на території П`ядицької ОТГ в селах, які входять до складу ОТГ. Всіма процесами по виконанню робіт чи інших видів обробітку грунту керує Вінтоняк В.М.

Згідно письмових пояснень директора Прикарпатської ДСДС Абрамика М.І. , наданих ним 04.05.2018 до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, згідно Постанови КМ Української РСР в 1956 створена Станіславська дослідна станція, за якою закріплені землі сіл: Мала Кам`янка, Велика Кам`янка, Годи-Добровідка та с. П`ядики. Напротязі послідуючих років був цілий ряд перетворень. При наданні подальших пояснень буде документально надано копії правовстановлюючих документів. На даний час Прикарпатська ДСДС уклала договір підряду із ПП «Богдан і К» по наданні допомоги з обробітку землі.

Розглядаючи спір судом першої інстанції вірно враховано, що згідно ч. 2 ст. 188 Земельного кодексу України порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом, яким є Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Відповідно до ст. 2 Закону України №963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» одним з основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України. Положеннями ст. 9 зазначеного Закону визначено, що Державний контроль за використанням та охороною земель, дотримання вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюється, зокрема, шляхом проведення перевірок. Згідно статті 10 цього ж Закону до повноважень державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель належить право в тому числі: складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення.

Згідно вимог статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

На підставі п. «б» частини 1 ст. 211 Земельного кодексу України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

Задовольняючи частково позовні вимоги судом першої інстанції правильно зазначено, що з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності із законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП). Тобто, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 53-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення встановлена відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки у вигляді накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За приписами ст. 1 Закону України №963-IV, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

У даній спірній ситуації судом першої інстанції з`ясовано, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 04.05.2018 №372/0/92-18-ДК/0053П/07/01/-18 ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 53-1 КУпАП, а саме: 18.04.2018 ПП «Богдан і К» в особі директора ОСОБА_1 здійснено самовільне зайняття земельної ділянки державної форми власності, площею 28, 4163 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), яка розташована на території с. Велика Кам`янка П`ядицької сільської ради ОТГ Коломийського району шляхом здійснення товарного сільськогосподарського обробітку. Правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду (збитки), яка згідно Методики визначення розміру шкоди становить 36808 грн. 20 коп. Відповідно постановою від 29.05.2018 по справі про адміністративне правопорушення від 18.04.2018 ОСОБА_1 , за вище вказане, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції, про те, що висновки інспектора про те, що земельна ділянка площею 28, 4163 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), яка розташована на території с. Велика Кам`янка П`ядицької сільської ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області, на момент обстеження, самовільно зайнята шляхом товарного сільськогосподарського обробітку ПФ «Богдан і К» в особі директора ОСОБА_1 , не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки, як зазначалось вище, всі роботи, які здійснювались ПФ « Богдан і К» на вказаній земельній ділянці проводились на підставі Договору підряду №19/16/2 від 19.12.2016 та додаткових угод до договору, за яким позивач (Підрядник) зобов`язується надати Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (Замовник) комплекс послуг та робіт в процесі виробництва сільськогосподарської продукції Замовником на сільгоспугіддях Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи і оплатити вартість послуг Підрядника. Тимофійчук Б.В. надаючи послуги шляхом товарного сільськогосподарського обробітку спірної земельної ділянки, діяв правомірно.

Оскільки на момент укладення договору підряду, умови такого договору було дотримано, відповідно позивач жодним чином не допустив порушення земельного законодавства, відображені в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №372/0/92-18-ДК/374/АП/09/01/-18 від 18.04.2018, так як всі дії вчиняв на виконання вищевказаного договору, який є чинним і його виконання не заперечується сторонами.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивач заперечує своє відношення до самовільного зайняття земельної ділянки, а іншими належними та допустимими доказами не підтверджується вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за наявними обставинами.

Згідно з ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справ з приводу рішень суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторін адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, то позивач не підлягає адміністративній відповідальності за зазначеною статтею. Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що спірна постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.53-1КУпАП підлягає скасуванню як протиправна, а провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП.

Однак, визнаючи неправомірними дії державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель України, провідного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Богородчанському, Галицькому, Тисменицькому, Тлумацькому районах, м. Івано-Франківську та м.Тисмениці Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення №372/0/92-18-ДК/0053П/07/01/-18 від 04.05.2018 та розгляду адміністративного провадження за даним протоколом, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що така вимога по-перша закладене була до посадової особи Гуменного О.І. Протокол же про адміністративне правопорушення №372/0/92-18-ДК/0053П/07/01/-18 від 04.05.2018 складений державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель України, провідним спеціалістом відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльнотсі Управління контролю за використанням та охороною земель Рибаком Б.Т.

Крім того, враховуючи положення статті 254 КУпАП (щодо порядку складення протоколу про адміністративне правопорушення), статті 256 КУпАП (щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення) вказаний державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Рибак Б.Т. наділений повноваженнями на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому колегія суддів зазначає, що такий протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому протокол про адміністративне правопорушення, як і дії щодо складання такого та розгляду не можуть бути предметом оскарження до адміністративного суду в розумінні приписів КАС України, оскільки не породжують правових наслідків для позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 07 лютого 2019 року (справа №640/6550/15-а), від 10 травня 2018 року (справа №760/9462/16-а).

З врахуванням вказаного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статей 317 та 286 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання неправомірними дій державного інспектора щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду адміністративного провадження за таким протоколом та ухвалення нового рішення в цій частині.

Керуючись ст. 243, 286, ст. 308, ст. 310, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області задовольнити частково, скасувати рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2019 року по справі № 351/1202/18 в частині визнання неправомірними дії державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель України, провідного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Богородчанському, Галицькому, Тисменицькому, Тлумацькому районах, м. Івано-Франківську та м.Тисмениці Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення №372/0/92-18-ДК/0053П/07/01/-18 від 04.05.2018 та розгляду адміністративного провадження за даним протоколом. і в цій частині у задоволенні позову відмовити, в решті рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2019 року по справі № 351/1202/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.Я. Макарик

О.О. Большакова