Справа № 331/5202/16-а (2-а/331/2/2018)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2019 року м. Дніпросправа № 331/5202/16-а (2-а/331/2/2018)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2018 р. (суддя Антоненко М.В.) та додаткове рішення від 22.02.2019 р. в справі № 331/5202/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, третя особа - управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа - управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району, про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Заявою від 15.02.2017 р. позивачем змінено предмет позову шляхом подання нового позову (а.с. 91-100) до управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, третя особа - управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про зміну способу виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2010 р. та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2010 р. по виконавчому листу від 02.08.2011 р., здійснення перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи, у розмірі меншому, ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих в наслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірах п`яти мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплачених сум (не менш 3005,00 гривні); стягнення з відповідача заподіяної йому моральної шкоди в розмірі 2000 євро та матеріального відшкодування в сумі 15055 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2018 р. позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень-управління соціального захисту населення по Олександрівському району Запорізької міської ради щодо несплати ОСОБА_1 щомісячної допомоги на оздоровлення за 2009 рік згідно зі статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано управління соціального захисту населення по Олександрівському району Запорізької міської ради здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих в наслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням виплачених сум; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

За заявою ОСОБА_1 від 05.07.2018 р. про ухвалення додаткового рішення Жовтневим районним судом м. Запоріжжя ухвалено додаткове рішення від 22.02.2019 р., яким заява ОСОБА_1 задоволена, ухвалено додаткове рішення у справі № 331/5202/16-а, стягнуто з управління соціального захисту населення по Олександрівському району Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліда 2 групи, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих в наслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 3005 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення від 11.06.2018 р. з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує, що не є правонаступником ліквідованого управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради, відповідно, не має виконувати судове рішення в справі № 2а-117/2010, яким зобов`язано виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, тому позовна заява повинна бути залишена без розгляду, а також що позивачем фактично заявлені вимоги про зміну способу виконання судового рішення, а не нові позовні вимоги. Також, на думку апелянта, судом першої інстанції не враховано відсутність бюджетних асигнувань на здійснення відповідних виплат.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення відповідач просить скасувати це рішення з тих самих підстав, що й рішення від 11.06.2018 р., ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційні скарги позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційних скарг.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить до висновку, що апеляційні скарги мають бути задоволені з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.08.2011 р. позивачем передано на виконання виконавчий лист від 02.08.2011 року №2а-117/2010. В грудні 2011 постановою державного виконавця від 27.12.2011 року закінчено виконавче провадження за цим виконавчим листом у зв`язку з ліквідацією боржника - юридичної особи управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради.

Суд першої інстанції вважав, що у відповідача виник обов`язок у проведенні перерахунку та виплаті позивачу щомісячної допомоги на оздоровлення за 2009 рік згідно зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідності до постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2010 року.

Також судом першої інстанції зазначено, що позивачем фактично заявлено вимоги про перерахунок суми грошової допомоги, які він має отримати згідно з постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2010 року та виконавчим листом від 02.08.2011 року №2а-117/2010, вказані вимоги узгоджуються з положеннями ст. 105 КАС та не були предметом іншого судового розгляду, відповідно, дійшов висновку, що зобов`язання вчинити певні дії, покладені на відповідача судовим рішенням, є обраним судом способом захисту порушеного права позивача та не позбавляє його права звернутись до суду з позовом про перерахунок та виплату йому щомісячної допомоги на оздоровлення за 2009 рік.

Враховуючи наявність заборгованості перед позивачем зі сплати щомісячної допомоги згідно зі статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих в наслідок Чорнобильської катастрофи» за 2009 рік у розмірі, яка визнається відповідачем, але до теперішнього часу не сплачена, фактичну відмову судовими інстанціями позивачу у зміні способу виконання судового рішення, що унеможливлює виконання рішення суду в порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (оскільки вказаний Закону стосується лише рішень якими визначено спосіб захисту права у вигляді стягнення ), а також приймаючи до уваги право позивача звернутись до суду з позовом про виплату йому вказаних сум допомоги, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції вважав необґрунтованою вимогу позивача про матеріальне відшкодування в сумі 15055 грн., оскільки така вимога не підтверджена жодним належним доказом.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надані докази того, що він вживав заходи щодо виконання постанови суду, тому відсутня вина саме відповідача щодо невиконання судового рішення, з огляду на що підстави, передбачені ст. 23, ст. 1167 ЦК України для відшкодування позивачу моральної шкоди, відсутні.

Ухвалюючи додаткове судове рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що при ухваленні 11.06.2018 року рішення судом розглянуто не усі вимоги, які заявлялися позивачем та з приводу яких досліджувалися докази, а тому наявні підстави для ухвалення додаткового рішення про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача щорічної допомогу на оздоровлення за 2009 рік як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих в наслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 3005 гривень.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд вважає приведені вище висновки суду першої інстанції необґрунтованими.

Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2010 р. в справі № 2а-117/10 частково задоволено позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради, визнано протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради щодо невиплати в встановленому розмірі щорічної разової допомоги на оздоровлення як інваліду Чорнобиля 2 групи ОСОБА_1 з 01.01.2009 р. по 04.03.2010 р. відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради здійснити перерахунок ОСОБА_1 в встановленому розмірі щорічної разової допомоги на оздоровлення як інваліду Чорнобиля 2 групи з 01.01.2009 р. по 04.03.2010 р. відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановленого законом, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17.06.2010 р. (а.с. 194-195) змінена постанова постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2010 р. в справі № 2а-117/10 в частині кінцевого періоду здійснення перерахунку ОСОБА_1 в встановленому розмірі щорічної одноразової допомоги на оздоровлення як інваліду Чорнобиля 2 групи, тобто до 31.12.2009 р.

02.08.2011 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист (а.с. 196).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області від 27.12.2011 р. закінчено виконавче провадження ВП № 28171690 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-117/2010, виданого 02.08.2011 р. (а.с. 12) у зв`язку з ліквідацією боржника - управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради.

Постанова про закінчення виконавчого провадження є чинною.

Предметом цього позову є зміна способу виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2010 р. по виконавчому листу від 02.08.2011 р., здійснення перерахунку та зобов`язання виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи, у розмірі меншому, ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих в наслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірах п`яти мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплачених сум (не менш 3005,00 грн.).

Тобто, позивач звернулась до суду саме в порядку позовного провадження та ставить питання про зміну способу виконання судового рішення, яке набрало законної сили, у справі № 2а-117/2010, зобов`язання виплатити щорічну допомогу на оздоровлення, стягнути таку допомогу в розмірі 3005 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За правилами статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Предметом позову у цій справі є протиправність дій відповідача, вчинених під час виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2010 р. та рішення апеляційного суду Запорізької області від 17.06.2010 р. в справі № 2а-117/2010, які набрали законної сили.

Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом і спір фактично стосується належного виконання судового рішення.

Відповідно до статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Статтею 383 КАС України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, суд вказує, що процесуальним законом встановлений певний порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, і цей порядок передбачає звернення позивача (стягувача) до суду відповідно до статті 383 КАС України, а не з новим позовом про зобов`язання виконати таке судове рішення.

Тобто, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Враховуючи приведені вище обставини справи, суд вважає, що спірні правовідносини фактично вирішені судовими рішеннями, які набрали законної сили, і перейшли до стадії виконання судового рішення.

Факт закінчення виконавчого провадження в спірному випадку не може слугувати підставою для повторного звернення до суду з питання вирішення тих самих правовідносин.

Якщо позивач не погоджується з діями суб`єкта владних повноважень - відповідача, вчинених ним на виконання рішення суду, зазначеними вище нормами чинного процесуального законодавства, зокрема положеннями статті 383 КАС України, встановлено певний порядок захисту прав такої особи-позивача та регламентовано певну послідовність дій, які необхідно вчинити для зобов`язання відповідача виконати належним чином рішення суду, яке набрало законної сили і є обов`язковим для виконання.

При цьому, як свідчать матеріали справи, позивач, посилаючись на неправомірність дій відповідача при виконанні рішення суду, звертається до суду з новим адміністративним позовом.

Враховуючи те, що позивач, зазначаючи про протиправність дій відповідача при виконанні ним судового рішення, звернувся до суду з позовною заявою, в той час як положеннями статті 383 КАС України встановлено інший порядок вирішення такого питання, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право, у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позову щодо належного виконання окремого судового рішення в іншій справі.

Суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового або приймати нове судове рішення щодо тих саме правовідносин, оскільки цим порушуються норми КАС України, якими передбачено вирішення цих питань в порядку статей 249 та 383 КАС України, тобто шляхом винесення судом окремої ухвали.

Якщо ж позивач ініціює питання про зміну чи встановлення способу або порядку виконання судового рішення, як в цьому випадку, то позивач повинен звернутися до суду, що ухвалив таке рішення, в порядку статті 378 КАС України, відповідно до частин 1 та 2 якої за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Предметом позову у цій справі є протиправність дій відповідача, вчинених в ході виконання рішення суду у справі № 2а-117/2010, яке набрало законної сили, тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення. Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України або в порядку статті 378 КАС України, якщо бажає змінити спосіб або порядок виконання такого рішення.

Посилання суду першої інстанції на заявлення позивачем вимог, які відрізняються від вимог в справі 2а-117/2010 є незмістовними, оскільки, як вказано вище, судовим рішенням, яке набрало законної сили, зобов`язано орган соціального захисту здійснити перерахунок ОСОБА_1 у встановленому саме Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмірі щорічної разової допомоги, що й відповідає позовним вимогам в цій справі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішень суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання соціальних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2018 р. та додаткове рішення від 22.02.2019 р. в справі № 331/5202/16-а задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2018 р. та додаткове рішення від 22.02.2019 р. в справі № 331/5202/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, третя особа - управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди скасувати.

Ухвалити в справі № 331/5202/16-а нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, третя особа - управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 10.06.2019 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 10.06.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш