Справа № 1140/2019/18
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2019-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2019 року м. Кропивницький Справа № 1140/2019/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

за участю секретаря судового засідання Бондар Я.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Олександрійська ливарна компанія" (28006, Кіровоградська область, м. Олександрія, проїзд Поліграфістів, 8-Б, )

відповідач: Головне управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, )

про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Олександрійська ливарна компанія" (надалі - ТОВ "ОЛК") звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (надалі - ГУ ДФС у Кіровоградській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №1 від 06.06.2018 року, №1 від 06.06.2018 року, №1 від 06.06.2018 року, №1 від 06.06.2018 року, №1 від 06.06.2018 року, №1 від 06.06.2018 року; №1 від 06.06.2018 року, № від 06.06.2018 року, рішення № від 06.06.2018 року.

Позов мотивовано тим, що за наслідками документальної планової виїзної перевірки, оформленої актом №26/11-28-14-11/31907552 від 23.05.2018 року, винесено податкові повідомлення-рішення про донарахування грошових зобов`язань з податків та застосування штрафних санкцій. Позивач не погоджується з висновками акту перевірки про виявлені порушення, стверджуючи, що запити про надання первинних документів, які надходили від перевіряючих у ході перевірки, були складені з порушенням вимог законодавства. Наполягає на тому, що ним на перевірку надані усі первинні документи щодо його фінансово-господарської діяльності, що запитувалися, зокрема з приводу взаємовідносин з ТОВ "Олімп Метал", ТОВ "Прогресс Трейд", ТОВ НВП "Сервісдніпрокомплект", ТОВ "Сталевар-Трейд", ТОВ "СДМ-Групп". Стверджує, що ці господарські операції були реальними, а їх фіктивність відповідачем не доведена. З цих підстав просить суд визнати протиправними та скасувати спірні податкові повідомлення - рішення та рішення про застосування штрафних санкцій.

Ухвалою судді від 23.07.2018 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову. У них представник відповідача посилався на те, що у ході планової перевірки позивача встановлено порушення податкового та валютного законодавства, а також з питань правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Позивач, не погоджуючись з висновками акту перевірки №26/11-28-14-11/31907552 від 23.05.2018 року та подаючи заперечення на акт, не надав будь-яких документів, які б спростовували виявлені порушення. Між тим, у ході перевірки встановлено, що ТОВ "ОЛК" проводилося документальне оформлення та відображення в бухгалтерському й податковому обліку операцій з придбання матеріалів, запасних частини від постачальників, у яких були відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності, що свідчить про те, що операції фактично не відбулися, а позивач не має права на формування податкового кредиту за цими операціями та безпідставно занизив дохід. Також у ході перевірки встановлено, що позивач не включив до податкових розрахунків форми №1ДФ фізичних осіб-підприємців, з якими він проводив розрахунки за отримані товари (роботи, послуги), а у звітах про суми нарахованого єдиного внеску допустив заниження сум єдиного внеску, що стало підставою для накладення на нього штрафів. Доводячи правомірність висновків акту перевірки та обґрунтованість спірних рішень, просив суд у задоволенні позову відмовити.

У ході судового розгляду справи представники сторін подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши справу в порядку письмового провадження, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Олександрійська ливарна компанія" з 18.03.2002 року зареєстроване як юридична особа, перебуває на податковому обліку в ГУ ДФС у Кіровоградській області. Основними напрямами діяльності підприємства є ливарне виробництво та механічна обробка металів.

Посадовими особами Головного управління ДФС у Кіровоградській області у період з 24.04.2018 року по 16.05.2018 року проведено планову виїзну перевірку ТОВ "ОЛК" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, з питань правильності нарахування, обчислення, сплати єдиного на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2017 року.

За результатами перевірки складено акт № 26/11-28-14-11/31907552 від 23.05.2018 року (а.с. 31 - 100, т.1), яким встановлені такі порушення:

1) п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України, п.5, п.21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20, п.5 та п.7. Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 року №193, п.6, п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 35315 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 7597 грн., за 2016 рік в сумі 27718 грн., в тому числі за півріччя 2016 року в сумі 834 грн., в результаті заниження доходів від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку та заниження інших операційних витрат, внаслідок таких порушень:

- пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, п.5, п.21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20, в результаті чого занижено дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, за рахунок заниження інших доходів, всього в сумі 64104 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 42204 грн., за 2016 рік в сумі 21900 грн., внаслідок невключення доходу від вартості безоплатно одержаних активів невідомого походження по взаємовідносинах з ТОВ "Олімп металл", ТОВ "Прогресс Трейд", ТОВ НВП "Сервісдніпрокомплект", ТОВ "Сталевар-Трейд", ТОВ "СДМ-Групп";

- пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, п.5, п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 року №193, в результаті чого занижено дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за 2016 рік в сумі 228 081 грн., за рахунок заниження доходів від перерахунку курсових різниць по кредиторській заборгованості в іноземній валюті та заниження інших операційних витрат від перерахунку курсових різниць в сумі 111714 грн., в тому числі заниження за три квартали 2016 року розміру інших операційних витрат від перерахунку курсових різниць в сумі 533 409 грн.

- п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України, п.6, п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, в результаті чого занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності за 2016 рік, в сумі 15720 грн., в тому числі за півріччя 2016 року в сумі 4637 грн., за три квартали 2016 року в сумі 11033 грн. за рахунок завищення інших операційних витрат.

2) п.44.1, п.44.6 ст.44, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 200263 грн. за 2015 рік, в тому числі за січень - 5905 грн., за лютий - 19986 грн., за березень - 335 грн., за квітень - 23792 грн., за травень - 28282 грн., за червень - 45809 грн., за липень -18527 грн., за серпень - 2059 грн., за жовтень - 25841 грн., за листопад - 29727 грн.; та встановлено завищення від`ємного значення податку на додану вартість за грудень 2017 року в сумі 3650 грн., за рахунок завищення податкового кредиту та заниження податкового зобов`язання. Заниження податку на додану вартість та завищення від`ємного значення допущено внаслідок порушень:

- п.188.1 ст.188, п.201.4 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за 2015 рік всього в сумі 193229 грн., в тому числі за січень - 5905 грн., за лютий - 19986 грн., за квітень - 23792 грн., за травень - 28282 грн., за червень - 41169 грн., за липень - 18527 грн., за жовтень - 25841 грн., за листопад - 29727 грн., внаслідок не нарахувань податкових зобов`язань на різницю між виробничою собівартістю та договірною вартістю та не проведення реєстрації податкових накладних в ЄРПН;

- п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 10684 грн., в тому числі за березень 2015 року в сумі 335 грн., за червень 2015 року в сумі 4640 грн., за серпень 2015 року в сумі 2059 грн., за листопад 2016 року в сумі 3650 грн., за рахунок завищення податкового кредиту внаслідок його формування на підставі документів контрагентів-постачальників - ТОВ "Олімп Метал", ТОВ "Прогресс Трейд", ТОВ НВП "Сервісдніпрокомплект", ТОВ "Сталевар-Трейд", ТОВ "СДМ- Групп", які не мали можливості фактично здійснювати господарську діяльність та по яких відсутній реальний рух активів між учасниками господарської операції;

3) п.286.2 ст.286 ПК України, в результаті чого порушено граничний термін подання декларації з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік.

4) п.103.9 ст.103 ПК України - підприємством не подано до контролюючого органу "Звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів" у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (в розрізі кожного нерезидента) за три квартали 2016 року, за 2016 рік, за 2017 рік (додаток ПН до Податкової декларації з податку на прибуток підприємства).

5) п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" - підприємством не проведено станом на 01.10.2015 року декларування валютних цінностей в сумі 4082 Євро, що знаходилися за межами України понад терміни, встановлені для проведення розрахунків по контракту №01/2015 від 08.04.2015 року, укладеному з АWМ- Serwis Jerzy Guzowski, Польща.

6) абз. "б", "г", "г" п.176.2 ст.176 ПК України - в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податків (№1ДФ) вказувалися недостовірні дані за 3 квартал 2015 року, 4 квартал 2015 року, 1 квартал 2017 року, 2 квартал 2017 року.

7) пункт 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року №449, - підприємством виправлено самостійно занижені суми єдиного внеску на загальну суму 16513,12 грн.

Позивачем подано заперечення на акт №26/11-28-14-11/31907552 від 23.05.2018 року до ГУ ДФС у Кіровоградській області, на які відповідачем надано відповідь №6031/10/11-28-14-01-08 від 04.06.2018 року (а.с.101-107, т.1)

На підставі акту перевірки №26/11-28-14-11/31907552 від 23.05.2018 року винесені такі податкові повідомлення - рішення:

- форми "Р" №1 від 06.06.2018 року, яким за порушення п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України п.5, п.21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20, п.5 та п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 року №193, п.6, п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 42245 грн., з яких 35315 грн. - податкове зобов`язання, 6930 грн. - штрафна санкція (а.с. 22, т.1);

- форми "Р" №1 від 06.06.2018 року, яким за порушення п.44.1, п.44.6 ст.44, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 187806 грн., з яких 150245 грн. - податкове зобов`язання, 37561 грн. - штрафна санкція (а.с. 21, т.1);

- форми "В4" №1 від 06.06.2018 року, яким за порушення п.44.1, п.44.6 ст.44, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у розмірі 3650 грн. за грудень 2017 року. (а.с. 26, т.1);

- форми "ПС" №1 від 06.06.2018 року, яким за порушення п.286.2 ст.286 ПК України, на підставі п.120.1 ст.120 ПК України застосовано штраф за платежем орендна плата з юридичних осіб у розмірі 1020 грн. (а.с. 25, т.1);

- форми "ПС" №1 від 06.06.2018 року, яким за порушення п.103.9 ст.103 ПК України, на підставі п.120.1 ст.120 ПК України застосовано штраф у розмірі 3060 грн. (а.с. 23, т.1);

- форми "С" №1 від 06.06.2018 року, яким на підставі п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" застосовано штраф за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 170 грн. (а.с. 24, т.1);

- форми "ПС" № від 06.06.2018 року, яким за порушення абз. "б", "г", "г" п.176.2 ст.176 ПК України, на підставі п.119.2 ст.119 ПК України застосовано штраф за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 510 грн. (а.с. 27, т.1);

- форми "ПС" №1 від 06.06.2018 року, яким за порушення п.44.1, п.44.6 ст.44, п.85.2, п.85.4 ст.85 ПК України, на підставі п.121.1 ст.121 ПК України застосовано штраф у розмірі 510 грн. (а.с. 20, т.1);

- рішення № від 06.06.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 5116,81 грн. (а.с. 28, т.1).

Не погоджуючись з цими рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд дійшов до таких висновків.

Як вбачається зі змісту пункту 3.1.1.1 акту перевірки №26/11-28-14-11/31907552 від 23.05.2018 року та наданого відповідачем розрахунку (а.с. 236, т.1), на розмір грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, донарахованого податковим повідомленням-рішенням №1 від 06.06.2018 року у сумі 35315 грн., вплинули висновки контролюючого органу про:

- заниження доходів від перерахунку курсових різниць по кредиторській заборгованості в іноземній валюті та заниження інших операційних витрат від перерахунку курсових різниць в сумі 111714 грн., в тому числі заниження за три квартали 2016 року розміру інших операційних витрат від перерахунку курсових різниць в сумі 533409 грн. (що призвело до заниження податку на прибуток підприємств за цей період на 20946 грн.);

- завищення інших операційних витрат, в тому числі за півріччя 2016 року в сумі 4637 грн., за три квартали 2016 року в сумі 11033 грн. (що призвело до заниження податку на прибуток підприємств за ці періоди на 2830 грн.);

- завищення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збиток), внаслідок невключення доходу від вартості безоплатно одержаних активів невідомого походження по взаємовідносинах з ТОВ "СДМ-Групп", ТОВ "Прогресс Трейд", ТОВ "Сталевар-Трейд", ТОВ НВП "Сервісдніпрокомплект" за 2015 рік на загальну суму 42204 грн. (що призвело до заниження податку на прибуток підприємства на 362 грн., 4914 грн., 97 грн., 2224 грн. відповідно);

- заниження фінансового результату до оподаткування (прибутку) за 2016 рік за рахунок не включення доходу від вартості безоплатно одержаних активів невідомого походження по взаємовідносинах ТОВ "Олімп Металл" в сумі 21900 грн. (що призвело до заниження податку на прибуток підприємств на 3942 грн. за 2016 рік).

Згідно з пунктами п.3.1.2.2 акту перевірки №26/11-28-14-11/31907552 від 23.05.2018 року та наданим відповідачем розрахунком (а.с. 236, т.1) на розмір грошового зобов`язання з податку на додану вартість, донарахованого податковим повідомленням-рішенням №1 від 06.06.2018 року, у межах строку давності, установленого ст.102 ПК України, у сумі 150245 грн., вплинули висновки контролюючого органу про:

- завищення податкового кредиту за рахунок його формування на підставі документів, виписаних контрагентами-постачальниками, які не мали можливості фактично здійснювати господарську діяльність, а саме з ТОВ "Прогресс Трейд" за червень 2015 року, ТОВ "Сталевар-Трейд" за червень 2015 року, ТОВ НВП "Сервісдніпрокомплект" за серпень 2015 року (що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, за ці періоди на суму 4550 грн., 90 грн., 2059 грн. відповідно);

- заниження податкових зобов`язань на різницю між виробничою собівартістю та договірною вартістю (що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на суму 143546 грн.).

На розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, зменшеного податковим повідомленням рішенням №1 від 06.06.2018 року, вплинув факт завищення податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ "Олімп металл" за листопад 2016 року у сумі 3650 грн., що призвело до завищення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2017 року на 3650 грн. (а.с. 236, т.1)

Судом установлено, що виявлені порушення податкового законодавства, які стали підставою для невизнання відповідачем даних податкового обліку по взаємовідносинах з ТОВ "СДМ-Групп", ТОВ "Прогресс Трейд", ТОВ "Сталевар-Трейд", ТОВ НВП "Сервісдніпрокоплект", ТОВ "Олімп Металл" кваліфіковані контролюючим органом за пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.5, п.21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", а також п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України і, за висновками відповідача, полягали в тому, що позивач занизив об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств за рахунок не включення доходу від вартості безоплатно одержаних активів невідомого походження по взаємовідносинах з цим контрагентами, та сформував податковий кредит на підставі документів, виписаних цими контрагентами, які не мали можливості фактично здійснювати господарську діяльність.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Пунктом 135.1 статті 135 ПК України встановлено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з пунктами 5, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року за №860/4153, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню. Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 року за №85/4306, зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Згідно з пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 року №246, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 року за №751/4044, запаси визнаються активом, якщо існує імовірність того, що підприємство/установа отримає в майбутньому економічні вигоди, пов`язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України (у редакції, що діяла до 29.07.2015 року) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України (у редакції, що діє з 01.01.2017 року) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України (у редакції, що діяла до 29.07.2015 року) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з цією нормою (у редакції, що діє з 29.07.2015 року) датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України (у редакції, що діяла до 01.07.2015 року) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України (у редакції, що діє з 01.01.2017 року) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України (у редакції, що діяла до 29.07.2015 року) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України (у редакції, що діє з 01.01.2017 року) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як передбачено пунктами 44.1, 44.2 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до абзаців 5, 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.10.2015 року №21-1555а15, від 22.09.2015 року №21-1526а15 та узгоджуються з правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі №814/328/15.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 статті 77 КАС України).

Таким чином, довести правомірність свого рішення зобов`язаний суб`єкт владних повноважень, натомість платник податку має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

За висновками відповідача, відсутності фактичних господарських відносин між позивачем та вказаними контрагентами, з огляду на встановлені органами порушення податкового законодавства в діяльності вказаних контрагентів позивача.

Заперечуючи ці доводи, позивач посилався на те, що дані податкового обліку по взаємовідносинах з цими контрагентами підтверджуються належними первинними документами..

Перевіряючи доводи сторін, суд установив, що позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ "СДМ-Групп", у якого у березні 2015 року придбав для використання у господарській діяльності товар - пульт керування. Товар був попередньо оплачений за рахунком-фактурою №СФ-3454 від 24.03.2015 року платіжним дорученням №7641 від 24.03.2015 року на суму 2010 грн., в т.ч. ПДВ 335 грн. У зв`язку з цим ТОВ "СДМ-Групп" склало податкову накладну №23 від 24.03.2015 року на суму 2010 грн., в т.ч. ПДВ 335 грн. Товар поставлений позивачеві за видатковою накладною №РН-0000057 від 26.03.2015 року, а доставлений транспортною компанією "Нова пошта", що підтверджується експрес-накладною від 26.03.2015 року. Прийняття товару здійснила уповноважена особа позивача Башкалов Ю.С. за довіреністю №211 від 25.03.2015 року. (а.с 212 - 214, т.1, а.с. 21, 102, т.2)

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "Прогресс Трейд", судом установлено що між ними укладено договір поставки №02/06/1 від 02.06.2015 року, за умовами якого постачальник ТОВ "Прогресс Трейд" зобов`язується поставити покупцю ТОВ "ОЛК" товар, асортимент, кількість і ціна якого зазначені в протоколах узгодження цін та/або специфікаціях. За цим договором на умовах передоплати позивач замовив у постачальника товар - феросиліцій-45 вагою 3 т та феромарганець-78 вагою 1 т на суму 101700 грн., у т.ч. ПДВ 16950 грн. Товар оплачений позивачем за рахунком-фактурою №СФ-0000149 від 02.06.2015 року, а прийнятий за видатковою накладною №РН-0000107 від 16.06.2015 року. На дату зарахування коштів ТОВ "Прогресс Трейд" склало податкову накладну №8 від 09.06.2015 року на суму 101700 грн., у т.ч. ПДВ 16950 грн. Придбаний товар перевозилася власними силами покупця, а саме вантажним автомобілем ISUZU НОМЕР_1 , належним позивачу на праві власності, про що складено ТТН №16/06/1 від 16.06.2015 року. Прийняття товару у постачальника від імені позивача здійснювала його уповноважена особа - водій ОСОБА_2 за довіреністю №576 від 10.08.2015 року. (а.с. 173-178, т.1, а.с. 23, 101, т.2)

Також позивач мав господарські відносини з ТОВ "Сталевар-Трейд" за договором купівлі-продажу №12/06-15-1 від 12.06.2015 року, за яким придбав у останнього товар - трубу, 6 пог. м. на суму 540 грн., у т.ч. ПДВ - 90 грн. Розрахунки за товар проведені в безготівковій формі: платіжне доручення від 12.06.2015 №8041 в сумі 540 грн., в т.ч. ПДВ 90 грн. ТОВ "Сталевар-Трейд" склало податку накладну №17 від 12.06.2015 року та видаткову накладну №110 від 12.06.2015 року про поставку товару в сумі 540 грн., в т.ч. ПДВ 90 грн. (а.с. 28, 99, т.2)

Досліджуючи взаємовідносини позивача з ТОВ НВП "Сервісдніпрокомплект", суд установив, що між ними укладено договір поставки №29 від 08.11.2012 року, за умовами якого ТОВ НВП "Сервісдніпрокомплект" (постачальник) зобов`язується поставити продукцію, а ТОВ "ОЛК" (покупець) зобов`язується прийняти та оплатити її. За цим договором сторони домовилися про поставку труб сталевих вагою 0,555 т на суму 13187, 66 грн. Платіжним дорученням №8407 від 10.08.2015 року позивач перерахував ТОВ НВП "Сервісдніпрокомплект" повну вартість товару у сумі 13187,66 грн. ТОВ НВП "Сервісдніпрокомплект" склало податкову накладну №37 від 10.08.2015 року про поставку 0,52 т труб сталевих на суму 12356 грн., у т.ч. ПДВ 2059, 33 грн. Товар поставлений позивачеві за видатковою накладною №687 від 11.08.2015 року. Товар перевозився власними силами покупця, а саме вантажним автомобілем ISUZU НОМЕР_1 , належним позивачу на праві власності, про що складено ТТН №11/02/1 від 11.08.2015 року. Прийняття товару у постачальника від імені позивача здійснювала його уповноважена особа - водій ОСОБА_3 за довіреністю №576 від 10.08.2015 року. (а.с. 150 - 156, т.1, 98, т.2)

Взаємовідносини позивача з ТОВ "Олімп Металл" оформлені договором поставки №15/01/2 від 15.01.2016 року, за умовами якого постачальник ТОВ "Олімп Металл" зобов`язується поставити покупцю ТОВ "ОЛК" продукцію, найменування, кількість, асортимент, ціна та строки поставки якої встановлюються на підставі специфікацій або рахунків-фактур або накладних, які є невід`ємною частиною цього договору. За цим договором позивачем у постачальника був замовлений товар - ферохром вагою 300 кг на суму 21900 грн., який був попередньо оплачений за рахунком-фактурою №СФ-0000393 від 22.11.2016 року платіжним дорученням №1004 від 25.11.2016 року на суму 21900 грн., в т.ч. ПДВ 3650 грн. У зв`язку з цим ТОВ "Олімп Металл" склало податкову накладну №32 від 25.11.2016 року на суму 21900 грн., в т.ч. ПДВ 3650 грн. Товар поставлений позивачеві за видатковою накладною №РH-0000354 від 28.11.2016 року, а доставлений транспортною компанією ТОВ "КТ "САТ", що підтверджується товарно-транспортною накладною №007024860 від 28.11.2016 року. Прийняття товару здійснила уповноважена особа позивача Варганова В.І. за довіреністю №383 від 25.11.2016 року. (а.с 133 - 136, т.1, а.с. 22, 100, т.2 )

Поставлені товари були придбані позивачем з метою використання у виробничому процесі, зокрема в якості сировини при виготовленні литва. Надходження товарів, як виробничих запасів, їх рух, передача у виробництво, а також передача виготовленої продукції на склад підтверджується накладними на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів, актами списання, накладними на передачу готової продукції (а.с. 138 - 139, 157 - 163, 181 - 203, 215, т.1)

Суд, дослідивши обставини здійснення господарських операцій, на підставі яких сформовані дані податкового обліку, поставлені під сумнів відповідачем, та оцінивши відносини, які склалися безпосередньо між учасниками цих операцій, дійшов до висновку, що господарські операції з придбання позивачем товарів у ТОВ "СДМ-Групп", ТОВ "Прогресс Трейд", ТОВ НВП "Сервісдніпрокомплект", ТОВ "Сталевар-Трейд", ТОВ "Олімп Металл" мали місце та фактично здійснені. Товари придбані з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Придбані товари не підпадають під визначення безоплатно наданих товарів, що наведене у пп.14.1.13 п.14.1 ст.14 ПК України. Доходи та витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, та суми податку на додану вартість, що віднесені до складу податкового кредиту, підтверджені відповідними первинними документами. Вказані первинні документи, які наявні у позивача та надавалися податковому органу на перевірку, відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". У ході розгляду справи достовірність цих документів відповідачем не спростовано та не доведено, що викладені у них відомості не відповідають дійсності.

Суд також зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, як і помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Статтею 83 ПК України встановлений перелік матеріалів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, в якому міститься і податкова інформація (підпункт 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 ПК України).

Згідно з підпунктом 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Пунктом 73.5 статті 73 ПК України З метою отримання податкової інформації, необхідної у зв`язку з проведенням перевірок, контролюючі органи мають право здійснювати зустрічні звірки даних суб`єктів господарювання щодо платника податків. Під час зустрічної звірки здійснюється зіставлення даних, отриманих від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків.

Як вбачається з акта перевірки, зустрічні звірки або перевірки з питань підтвердження отриманих від ТОВ "ОЛК" відомостей щодо відносин з іншими контрагентами контролюючим органом не проводились.

Натомість відповідач використав листи інших інспекцій (управлінь) ДФС, які поряд з відомостями про подану (не подану) податкову звітність містили суб`єктивні висновки щодо господарської діяльності контрагентів позивача без аналізу первинних документів таких платників податків. (а.с. 238 - 270, т.1). У цих листах йдеться про відсутність інформації у податкового органу (щодо майна, трудових ресурсів, використання власних чи орендованих об`єктів нерухомого та рухомого майна). Між тим, відсутність інформації, на думку суду, не може бути підставою для будь-яких висновків - ні для підтвердження якихось фактів (подій), ні для їх заперечення.

Неможливість проведення зустрічних звірок, ненадання відповіді на запит іншими платниками податків не може бути підставою для нарахування податкових зобов`язань платнику податків, який свій обов`язок виконує. Податкове законодавство таких умов не визначає.

Таким чином, суд вважає, що оскільки зустрічні звірки жодного із контрагентів позивача фактично не проводились, тому листи про узагальнену податкову інформацію із висновками про відсутність підприємств за місцезнаходженням, відсутність у них необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, основних фондів не можуть бути підставою для висновку щодо здійснення позивачем правочинів без мети настання реальних наслідків, проведення безтоварних операцій. Такі висновки є лише припущенням контролюючих органів.

Тому суд не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію, надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Суд також звертає увагу, що чинне законодавство не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання. Будь-яке неналежне виконання іншими платника податків податкових обов`язків (подавати податкову звітність, сплачувати податки) не може бути підставою для відповідальності іншого платника податків. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо правомірного формування податкового кредиту чи податкових зобов`язань з ПДВ щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит і не може свідчити про наявність у нього умислу уникнути від сплати податків у разі, якщо він виконав усі передбачені законом умови стосовно формування податкового кредиту та має необхідні документальні підтвердження його розміру.

Суд зауважує, що платник податків (покупець товару/послуг) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог податкового законодавства та правил ведення господарської діяльності і в подальшому нести відповідальність за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а повинні підтверджуватися належними доказами. Між тим, таких доказів відповідачем суду не надано, а судом не здобуто.

Висновки про завищення позивачем податкового кредиту за цими операціями, обґрунтовані посиланням на безтоварність взаємовідносин, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, також не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

У ході судового розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання операцій з поставки ТОВ "СДМ-Групп", ТОВ "Прогресс Трейд", ТОВ НВП "Сервісдніпрокомплект", ТОВ "Сталевар-Трейд", ТОВ "Олімп Металл" товарів позивачеві, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтвердили несумлінність позивача як платника податків.

Оскільки відповідачем не доведено суду фактів порушення ТОВ "ОЛК" норм податкового законодавства при декларуванні показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та податкових зобов`язань у деклараціях з податку на прибуток підприємства та з податку на додану вартість по взаємовідносинах з цими контрагентами, тому збільшення грошових зобов`язань на підставі п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України, а також зменшення від`ємного значення є неправомірним.

Перевіряючи далі висновки контролюючого органу про порушення в частині оподаткування податком на прибуток підприємств, суд установив, що відповідно до пункту 3.1.1.1 акту перевірки №26/11-28-14-11/31907552 від 23.05.2018 року ТОВ "ОЛК" всупереч 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, пунктів 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 року №193, занижено дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за 2016 рік в сумі 228081 грн., за рахунок заниження доходів від перерахунку курсових різниць по кредиторській заборгованості в іноземній валюті та заниження інших операційних витрат від перерахунку курсових різниць в сумі 111714 грн., в тому числі заниження за три квартали 2016 року розміру інших операційних витрат від перерахунку курсових різниць в сумі 533409 грн.

Наказом Міністерства фінансів України №193 від 10.08.2000 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.2000 року за №515/4736, затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів", яке визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про операції в іноземних валютах та відображення показників статей фінансової звітності господарських одиниць за межами України в грошовій одиниці України.

Згідно з пунктом 4 цього Положення терміни, що наведені в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку, мають таке значення: курсова різниця - різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах; монетарні статті - статті балансу про грошові кошти, а також про такі активи й зобов`язання, які будуть отримані або сплачені у фіксованій (або визначеній) сумі грошей або їх еквівалентів; немонетарні статті - статті інші, ніж монетарні статті балансу.

Відповідно до пунктів 5, 7, 8 цього Положення операції в іноземній валюті під час первісного визнання відображаються у валюті звітності шляхом перерахунку суми в іноземній валюті із застосуванням валютного курсу на початок дня, дати здійснення операції (дати визнання активів, зобов`язань, власного капіталу, доходів і витрат). Підприємство може операції з безготівкових розрахунків в іноземній валюті відображати у валюті звітності у сумі, визначеній у документах банку, з урахуванням особливостей застосування банком валютного курсу на дату здійснення операції, у разі якщо це не суперечить вимогам податкового і митного законодавства в частині застосування валютного курсу.

На кожну дату балансу: а) монетарні статті в іноземній валюті відображаються з використанням валютного курсу на кінець дня дати балансу; б) немонетарні статті, які відображені за історичною собівартістю і зарахування яких до балансу пов`язано з операцією в іноземній валюті, відображаються за валютним курсом на початок дня дати здійснення операції; в) немонетарні статті за справедливою вартістю в іноземній валюті відображаються за валютним курсом на початок дня дати визначення цієї справедливої вартості.

Визначення курсових різниць за монетарними статтями в іноземній валюті проводиться на дату балансу, а також на дату здійснення господарської операції в її межах або за всією статтею (відповідно до облікової політики). Для визначення курсових різниць на дату балансу застосовується валютний курс на кінець дня дати балансу. При визначенні курсових різниць на дату здійснення господарської операції застосовується валютний курс на початок дня дати здійснення операції. Підприємство може здійснити перерахунок залишків на кінець дня за монетарними статтями в іноземній валюті, за якими протягом дня здійснювались господарські операції із застосуванням валютного курсу, встановленого на кінець цього дня.

Курсові різниці від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті та інших монетарних статей про операційну діяльність відображаються у складі інших операційних доходів (витрат).

Курсові різниці від перерахунку монетарних статей про інвестиційну і фінансову діяльність відображаються у складі інших доходів (витрат), за винятком курсових різниць, які відображаються згідно з пунктом 9 Положення (стандарту) 21.

Контролюючим органом при перевірці питання правильності визначення курсових різниць від перерахунку заборгованості в іноземній валюті проведено повний перерахунок таких курсових різниць за 2016 рік та 2017 рік відповідно до вимог Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів". За результатами перевірки встановлено, що при перерахунку балансової вартості з метою визначення курсових різниць за 2016 рік та 2017 рік підлягала заборгованість в іноземній валюті, яка виникла при проведенні розрахунків по контракту №1.27906UА16 від 14.04.2016 року, укладеному з компанією "BYSTRONIK LASER AG", Швейцарія. Інша заборгованість в іноземній валюті згідно даних бухгалтерського обліку є "немонетарною статтею" та відповідно до вимог Положення (стандарту) 21 перерахуванню не підлягає. Результати проведеного перерахунку наведено у додатку 19 до акту перевірки. (а.с. 237, т.1)

В результаті проведення порівняльного аналізу даних бухгалтерського обліку платника за 2016 та 2017 рік по рахунку 945 "Витрати від операційної курсової різниці", 714 "Дохід від операційної курсової різниці", аналізу картки рахунку 632, даних головної книги за 2016 рік та 2017 рік та на підставі проведеного перерахунку балансової вартості заборгованості в іноземній валюті встановлено заниження суми витрат за 2016 рік в розмірі 111714 грн., в тому числі за рахунок заниження витрат за 3 квартал 2016 року в сумі 533409 грн., та завищення витрат за 4 квартал 2016 року в сумі 421695 грн., заниження суми доходу за 2016 рік в сумі 228 081 грн., в тому числі за рахунок заниження суми доходу за 4 квартал 2016 року в сумі 228 081 грн.

Перевіркою встановлено, що в порушення пунктів 5, 7 Положення (стандарту) 21 з метою відображення в бухгалтерському обліку операцій в іноземній валюті в 2016 році для визначення сум в гривнях, еквівалентних сумам в іноземній валюті на момент здійснення операцій або на дату балансу, платником застосовано валютний курс, якій не відповідав фактичному валютному курсу, встановленому НБУ на початок дня дати здійснення операції або на кінець дня дати балансу, що призвело до неправильного визначення сум гривневого еквіваленту кредиторської заборгованості в іноземній валюті, які відображено в бухгалтерському обліку проводкою Дт945 Кт632, та невідображення в бухгалтерському обліку доходів.

Будь-яких пояснень та доказів на спростування цих порушень позивач у запереченнях на акт перевірки до у ході судового розгляду не надав.

Оскільки це порушення, за розрахунками контролюючого органу, призвело до заниження податку на прибуток підприємств за 2016 рік на 20946 грн., тому суд визнає правомірним податкове повідомлення-рішення №1 від 06.06.2018 року в частині донарахування податкового зобов`язання в сумі 20946 грн. та застосування штрафної санкції, передбаченої п.123.1 ст.123 ПК України, у сумі 5236, 50 грн. (20946 грн. х 25%).

Крім того, згідно з пунктом 3.1.1.1 акту перевірки №26/11- 28-14-11/31907552 від 23.05.2018 року ТОВ "ОЛК" порушено п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України, пункти 6, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, в результаті чого занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, (ряд.02 Декларацій) за 2016 рік в сумі 15720 грн., в тому числі за півріччя 2016 року в сумі 4637 грн., за три квартали 2016 року в сумі 11033 грн., за рахунок завищення інших операційних витрат та заниження собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг).

На підставі кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку, вписаних до головної книги, та показників фінансового результату до оподаткування в Податковій декларації з податку на прибуток і звіті про фінансові результати (Звіті про сукупний дохід) (форма №2м) встановлено заниження по рядку 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт послуг)" за три квартали 2016 року на суму 18434 грн.; завищення по рядку 2180 "Інші операційні витрати" за 2016 рік на суму 15767 грн., в т.ч. за півріччя 2016 року на 4684 грн., за три квартали на 29479 грн.

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за №27/4248, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками) за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Позивач у ході судового розгляду не надав документів, які підтверджують показники, відображені ним у Податковій декларації з податку на прибуток підприємств та у Звіті про фінансові результати, які б спростовували висновки контролюючого органу про виявлені порушення. Відтак, суд вважає підтвердженим факт заниження ТОВ "ОЛК" фінансового результату до оподаткування за 2016 рік в сумі 15720 грн. Вказане порушення призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 2830 грн. та донарахування штрафної санкції, передбаченої п.123.1 ст.123 ПК України, у розмірі 707, 50 грн. (2830 грн. х 25%).

Отже, суд дійшов до висновку, що відповідачем доведено правомірність податкового повідомлення - рішення №1 від 06.06.2018 року в частині збільшення позивачу податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 23776 грн. (20946 грн. + 2830 грн.) та застосування штрафу, передбаченого п.123.1 ст.123 ПК України, у розмірі 5944 грн. (5236, 50 грн. + 707, 50 грн.). У решті вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а саме в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 12525 грн., з яких: 11539 грн. - за податковими зобов`язаннями та 986 грн. - за штрафними санкціями.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення №1 від 06.06.2018 року, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до п.3.1.2.1 акту перевірки №26/11-28-14-11/31907552 від 23.05.2018 року перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року встановлено заниження задекларованих ТОВ "ОЛК" показників у рядку 1 Декларацій "Операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20%" за 2015 рік в сумі 193229 грн., в тому числі за січень - 5905 грн., за лютий - 9986 грн., за квітень - 23792 грн., за травень - 28282 грн., за червень - 41169 грн., за липень - 18527грн., за жовтень - 25841 грн., за листопад - 29727 грн.

Зокрема, перевіркою бухгалтерських регістрів синтетичного та аналітичного обліку за 2015 рік встановлено, що база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовленої готової продукції та наданих послуг нижче їх собівартості.

Перевіряючи такі висновки контролюючого органу, суд виходив з того, що відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. Постачання послуг є будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності. (пп.14.1.185, пп. 14.1.191 п.14.1 с.т14 ПК України)

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України (у редакції Закону України №71-VIII від 28.12.2014 року, який набрав чинності з 01.01.2015 року) передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПК України (у редакції Закону України №71-VIII від 28.12.2014 року, який набрав чинності з 01.01.2015 року) платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов`язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПК України (у редакції Закону України від 16.07.2015 року №643-VIII, який набрав чинності з 29.07.2015 року) платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з пунктом 20 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 року №957, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.10.2014 року за №1235/26012, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, у разі якщо база оподаткування визначається виходячи із ціни придбання товарів/послуг, собівартості самостійно виготовлених товарів/послуг або балансової (залишкової) вартості необоротних активів, а при здійсненні контрольованих операцій - виходячи із звичайних цін, і перевищує суму постачання таких товарів/послуг, необоротних активів, визначену виходячи з їх договірної вартості, тобто ціна придбання / собівартість / балансова (залишкова) вартість/ звичайна ціна перевищує фактичну ціну (договірну вартість) постачання, постачальник (продавець) складає дві податкові накладні: одну - на суму, розраховану виходячи з фактичної ціни постачання, іншу - на суму, розраховану виходячи з перевищення ціни придбання / собівартості / балансової (залишкової) вартості/ звичайної ціни над фактичною ціною. У податковій накладній, яка складена на суму такого перевищення, робиться позначка відповідно до пункту 9 цього Порядку (01 - Складена на суму перевищення звичайної ціни над фактичною (у разі здійснення контрольованих операцій); 15 - Складена на суму перевищення ціни придбання товарів/послуг над фактичною ціною їх постачання; 17 - складена на суму перевищення собівартості самостійно виготовлених товарів/послуг над фактичною ціною їх постачання; 16 - Складена на суму перевищення балансової (залишкової) вартості необоротних активів над фактичною ціною їх постачання). Така податкова накладна отримувачу (покупцю) не надається. При цьому у рядках такої податкової накладної, відведених для заповнення даних покупця, постачальник (продавець) зазначає власні дані.

У ході перевірки встановлено, що за даними бухгалтерського обліку в окремих періодах 2015 року позивачем реалізовано готову продукцію, а також роботи та послуги за ціною нижче її собівартості, зокрема у січні 2015 року перевищення склало 29523, 24 грн., у лютому 2015 року - 99928, 72 грн., у квітні 2015 року - 118957, 93 грн., у травні 2015 року - 111412, 31 грн., у червні 2015 року - 205847, 07 грн., у липні 2015 року - 92633, 48 грн., у жовтні 2015 року - 129204, 61 грн., у листопаді 2015 року - 148632, 61 грн.

Посилаючись на пункт 188.1 статті 188 ПК України, згідно з яким база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, контролюючий орган дійшов до висновку про заниження позивачем бази оподаткування операцій з постачання готової продукції та наданих послуг на вказану суму, що, за його висновками, призвело до заниження податкових зобов`язань на 193229 грн., зокрема за січень 2015 рік - на 5905 грн., за лютий 2015 року - на 9986 грн., за квітень 2015 року - на 23792 грн., за травень 2015 року - на 8282 грн., за червень 2015 року - на 41169 грн., за липень 2015 року - на 18527 грн., за жовтень 2015 року - на 25841 грн., за листопад 2015 року - на 29727 грн.

Воднораз, як вбачається з акту перевірки, висновок контролюючого органу про заниження позивачем бази оподаткування ПДВ зроблено на підставі аналізу показників картки рахунку 901 "Собівартість реалізованої готової продукції", 701 "Дохід від реалізації готової продукції", 703 "Дохід від реалізації робіт і послуг", а не по окремо взятих операціях щодо реалізації продукції (наданні послуг) при співставленні цін придбання з ціною реалізації. Аналіз конкретних господарських операцій на предмет їх збитковості у ході планової перевірки з метою застосування статті 188 ПК України не проводився.

Суд вважає, що ці обставини не можуть свідчити про достовірно встановлене значення заниження позивачем бази оподаткування ПДВ при постачанні товарів/послуг, а тому суд визнає недоведеними висновки контролюючого органу про заниження позивачем податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, зокрема за травень 2015 року на 28282 грн., за червень 2015 року на 41169 грн., за липень 2015 року на 18527 грн., за жовтень 2015 року 25841 грн., за листопад 2015 року на 29727 грн., що донараховані спірним податковим повідомленням - рішенням №1 від 06.06.2018 року у сумі 143546 грн.

Оскільки у ході судового розгляду справи також спростовано висновки контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ "Прогресс Трейд" за червень 2015 року на суму 4550 грн., ТОВ "Сталевар-Трейд" за червень 2015 року на суму 90 грн., ТОВ НВП "Сервісдніпрокомплект" за серпень 2015 року на суму 2059 грн., ТОВ "Олімп металл" за листопад 2016 року на суму 3650 грн., тому суд визнає незаконним донарахування позивачу у зв`язку з цим податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 6699 грн. та зменшення від`ємного значення на 3650 грн.

З цих підстав суд визнає протиправними та скасовує податкові повідомлення-рішення форми "Р" №1 від 06.06.2018 року та форми "В4" №1 від 06.06.2018 року.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення форми "ПС" №1 від 06.06.2018 року, яким за порушення п.286.2 ст.286 ПК України на підставі п.120.1 ст.120 ПК України на позивача накладено штраф у розмірі 1020 грн., суд дійшов до таких висновків.

У ході перевірки установлено, що позивач подав податкову декларацію з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2017 рік 21.02.2017 року, тобто порушив граничний термін подання декларації з плати за землю, установлений п.286.2 ст.286 ПК України. (пункт 3.1.4.1 акту перевірки №26/11-28-14-11/31907552 від 23.05.2018 року).

Згідно з пунктом 286.2 статті 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

У ході розгляду справи відповідачем не доведено, що протягом року до позивача було застосовано штраф за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності, тому суд визнає безпідставним застосування штрафної санкцій, передбаченої п.120.1 ст.120 ПК України, у підвищеному розмірі. Виявлене у ході перевірки порушення - несвоєчасне подання податкової декларації з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2017 рік - тягне накладення штрафу у розмір 170 грн. Відтак у решті спірне податкове повідомлення-рішення №1 від 06.06.2018 року є протиправним та підлягає скасуванню в частині накладення штрафу у розмірі 850 грн.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення форми "ПС" №1 від 06.06.2018 року, яким за порушення п.103.9 ст.103 ПК України на підставі п.120.1 ст.120 ПК України на позивача накладено штраф у розмірі 3060 грн., суд дійшов до таких висновків.

Як вбачається з пункту 3.1.1.3 акту перевірки №26/11-28-14-11/31907552 від 23.05.2018 року, позивач здійснював виплату доходів нерезиденту "Bystronic Laser AG" (Щвейцарія) на підставі контрактів про надання послуг, провівши 10.09.2016 року та 10.01.2017 року оплату вартості монтажних та пуско-налагоджувальних робіт установки лазерної різки металу, однак не подав Звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів (додаток ПН до Податкової декларації з податку на прибуток підприємства) за три квартали 2016 року, за 2016 рік, за 2017 рік.

Відповідно до пункту 103.9 статті 103 ПК України особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов`язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 року №897, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1415/27860, затверджено Форму Податкової декларації з податку на прибуток підприємств, відповідно до якої Розрахунок (звіт) податкових зобов`язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України, відображається у таблиці 1 додатка ПН до рядка 23 ПН Декларації.

Відповідно до приміток 3, 4 до Додатку ПН цей додаток заповнюється окремо по кожному нерезиденту, якому виплачуються доходи. У разі застосування норм міжнародного договору при виплаті доходів нерезиденту у колонці 5 таблиці 1 додатка ПН вказується ставка податку згідно з міжнародним договором, а під таблицею вказується назва такого договору та норма, за якою застосовується передбачена договором ставка податку.

Згідно з пп.16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 46.1 ст.46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Строк подання податкової декларації з податку на прибуток підприємства за базовий звітний (податковий) період визначений підпунктом 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України.

Оскільки позивач здійснював виплату доходу нерезиденту (резиденту Швейцарії) із джерелом його походження з України, тому на нього покладено обов`язок заповнити та подати відповідний додаток до рядка 23 ПН Податкової декларації з податку на прибуток підприємств, незважаючи на те, що такі доходи відповідно до норм міжнародного договору звільнені від оподаткування в Україні.

Позаяк позивач не заповнив додаток ПН до Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2016 року, за 2016 рік, за 2017 рік та не подав його до контролюючого органу разом із податковими деклараціями за вказані періоди, тому суд погоджується з доводами відповідача, що ці порушення зумовлюють притягнення позивача до відповідальності, передбаченої п.120.1 ст.120 ПК України.

Проте, відповідачем не доведено, що протягом року до позивача було застосовано штраф за неподання або несвоєчасне подання такої податкової звітності, тому суд визнає безпідставним застосування штрафної санкцій, передбаченої п.120.1 ст.120 ПК України, у підвищеному розмірі. За неподання додатків ПН до Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2016 року, за 2016 рік, за 2017 рік на позивача має бути накладений штраф у розмірі 510 грн. (170 грн. х 3) Відтак у решті спірне податкове повідомлення-рішення №1 від 06.06.2018 року є протиправним та підлягає скасуванню в частині накладення штрафу у розмірі 2550 грн.

Податковим повідомленням-рішенням форми "С" №1 від 06.06.2018 року до позивача застосовано штраф в сумі 170 грн. за порушення строків декларування валютних цінностей, а саме за порушення пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993 року "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" у зв`язку з непроведенням станом на 01.10.2015 року декларування валютних цінностей в сумі 4082 євро, що знаходяться за межами України та термін повернення яких минув, по контракту №01/2015 від 08.04.2015 року, укладеному з АWМ-Serwis Jerzy Guzowski, Польща. (пункт 3.3.1.8 акту перевірки №26/11-28-14-11/31907552 від 23.05.2018 року).

Відповідно до пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993 року "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов`язковому декларуванню у Національному банку України.

Пунктом 1 Указу Президента України №319/94 від 18.06.1994 року "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами" зобов`язано суб`єктів підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, щоквартально здійснювати декларування наявності належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України.

Наказом Міністерства фінансів України від 25.12.1995 року №207, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.01.1996 року за №18/1043, затверджено погоджену з Національним банком, Міністерством статистики та Міністерством зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України форму Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, та встановлено, що обов`язкове декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється суб`єктами підприємницької діяльності за наведеною формою щоквартально в терміни, встановлені для подання квартальної та річної бухгалтерської звітності.

Згідно з абзацом 6 пункту 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Пунктом 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України №49 від 08.02.2000 року, передбачено, що невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність: порушення строків декларування - накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період.

Перевіркою встановлено, що ТОВ "ОЛК" станом на 01.10.2015 року не подало до контролюючого органу декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України та знаходяться за її межами із відображеною кредиторською заборгованістю в сумі 4082 євро за контрактом №01/2015 від 08.04.2015 року, укладеним з АWМ- Serwis Jerzy Guzowski (Польща).

Позивачем це порушення не спростовано, відтак у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 06.06.2018 року слід відмовити.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення № від 06.06.2018 року, яким за порушення абз. "б", "г", "ґ" п.176.2 ст.176 ПК України до позивача на підставі п.119.2 ст.119 ПК України застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 510 грн., суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до пункту 3.1.4.8.2.1 акту №26/11-28-14-11/31907552 від 23.05.2018 року перевіркою встановлено, що в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податків (№1ДФ) вказувалися недостовірні дані. Зокрема до податкових розрахунків не включено контрагенти позивача - фізичні особи-підприємці, з якими ТОВ "ОЛК" проводило розрахунки за отримані товари (роботи, послуги), та не включено нарахований ти виплачений таким особам дохід за 3 квартал 2015 року (ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ПП ОСОБА_8 ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 , ФОП ОСОБА_12 ), за 4 квартал 2015 року (ФОП ОСОБА_13 ), за 1 квартал 2017 року (ФОП ОСОБА_9 ), за 2 квартал 2017 року (ФОП ОСОБА_14 ).

Відповідно до пункту 18.1 статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Пунктом 51.1 статті 51 ПК України передбачено, що платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Згідно пунктом 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку;

г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом II цього Кодексу;

ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 119.2 статті 119 ПК України передбачено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Згідно з пунктом 177.8 статті 177 ПК України під час нарахування (виплати) фізичній особі-підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Отже позивач, який нараховував та виплачував дохід фізичним особам-підприємцям за поставлені товари та виконані роботи, не виступав щодо таких фізичних осіб, зареєстрованих як суб`єкти підприємницької діяльності, податковим агентом, не утримував та не сплачував податок на виплачені їх доходи.

За змістом статті 119.2 статті 119 ПК України, умовою притягнення платника до відповідальності за неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), є те, що такі неповні, недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку.

Контролюючим органом такі обставини в акті перевірки не встановлені, тому суд визнає незаконним накладення на позивача штрафу, передбаченого п.119.2 ст.119 ПК України, а податкове повідомлення-рішення № від 04.07.2016 року визнає протиправним та скасовує його.

Перевіряючи правомірність оскарженого рішення № від 06.06.2018 року про застосування штрафних санкцій, суд установив, що ним до позивача на підставі п.3 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застосовані штрафні санкції у розмірі 5116,81 грн. за донарахування платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Як вбачається з пункту 3.1.4.8.3.3.1 акту перевірки, ТОВ "ОЛК" виправлено самостійно занижені суми єдиного внеску на загальну суму 16513,12 грн., у тому числі, допущені у звітах за січень - грудень 2011 року (донараховані платником у звіті за січень 2012 року), за лютий 2017 року (донараховані платником у звіті за жовтень 2017 року).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску - накладення штрафу у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Відповідно до частини 14 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (частина 16 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Наказом Міністерства доходів і зборів України №449 від 20.04.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за №508/26953, затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Інструкція №449, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Підпунктом 3 пункту 2 розділу VIІ Інструкції №449 передбачено, що відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 - 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми, а після 01 січня 2015 року - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Для розрахунку зазначеного штрафу кількість звітних періодів розраховується, починаючи з місяця, на який припадає термін подання звітності за період, за який донараховано (обчислено) суми єдиного внеску, та закінчуючи місяцем, на який припадає отримання таким платником акта перевірки від органу доходів і зборів або в якому він подав звітність, де зазначено такі донараховані суми.

Якщо за результатами перевірки виявлено в окремих місяцях суми донарахованого (своєчасно не обчисленого) єдиного внеску, то за кожне таке донарахування (кожний місяць) відповідно до Закону накладається штраф у порядку та розмірах, визначених у абзацах четвертому - сьомому цього пункту.

Для дотримання вимог щодо максимального розміру (50 відсотків) штрафу: визначається сукупно сума донарахувань за всіма звітними періодами, в яких вони виявлені; визначається сукупно сума штрафу за всіма звітними періодами, у яких виявлені донарахування та за якими нараховано такі штрафи; здійснюється обрахування максимального розміру штрафу від сукупної суми донарахувань та порівнюється із фактично нарахованою сумою штрафів, визначеною сукупно за всі звітні періоди, в яких донараховано суми єдиного внеску.

До сплати визначаються суми штрафів, що не перевищують максимального їх розміру, визначеного цим підпунктом.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 13 до цієї Інструкції.

Підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки платника єдиного внеску.

Оскільки у ході перевірки було встановлено, що позивачем як платником єдиного внеску своєчасно не нарахований єдиний внесок за січень - грудень 2011 року та за лютий 2017 року, тому контролюючий орган правомірно застосував до позивача штрафні санкції, передбачені пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", керуючись правилами підпункту 3 пункту 2 розділу VIІ Інструкції №449.

Позивач будь-яких пояснень та доказів на спростування цих порушень суду не надав, проти арифметичного розрахунку штрафних санкцій (а.с. 29, т.1) не заперечував.

Тому суд визнає законним рішення № від 06.06.2018 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 5116, 81 грн. за донарахування платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та відмовляє у позові про скасування цього рішення.

Щодо податкового повідомлення - рішення форми "ПС" №1 від 06.06.2018 року, ним за порушення п.44.1, п.44.6 ст.44, п.85.2, п.85.4 ст.85 ПК України на підставі п.121.1 ст. 121 ПК України до позивача застосовано штраф у розмірі 510 грн.

Відповідно до пункту 121.1 статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Статтею 44 ПК України передбачені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності.

Згідно з пунктом 44.1 статі 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Пунктом 44.3 статті 44 ПК України передбачено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з пунктом 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до пункту 44.7 статті 44 ПК України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Відповідно до пп.20.1.3, пп.2.1.6 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у т.ч. від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктами 85.2, 85.4, 85.8 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Згідно з пунктами 85.6, 85.7 статті 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Судом установлено, що у ході планової перевірки на адресу позивача направлялися запити про надання документів, що пов`язані з предметом перевірки, від 25.04.2018 року, від 07.05.2018 року, від 11.05.2018 року, від 16.05.2018 року. У зв`язку з ненаданням документів на перевірку в повному обсязі складено акти №129/11-28-14-01/31907552 від 07.05.2018 року, №136/11-28-14-01/31907552 від 14.05.2018 року, №136/11-28-14-01/31907552 від 16.05.2018 року. (а.с. 63 - 83, т.2)

Тому суд визнає правомірним накладення на позивача штрафу, передбаченого пунктом 121.1 статті 121 ПК України, та відмовляє у позові про скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 06.06.2018 року.

Згідно з частиною 1, пунктом 2 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про скасування рішень контролюючого органу, якими йому визначено грошових зобов`язань та штрафів на загальну суму 244087, 81 грн., сплатив за ці майнові вимоги судовий збір у розмірі 3661, 33 грн. (а.с. 5, т.1).

Судом задоволено позовних вимог позивача на загальну суму 207891 грн. (12525 грн. + 187806 грн. + 3650 грн. + 850 грн. + 2550 грн. + 510 грн.).

З огляду на часткове задоволення у даній справі позовних вимог, в порядку розподілу судових витрат на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 3118, 38 грн. ((207891 грн. х 3661,33 грн.) : 244087, 81 грн.), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрійська ливарна компанія" (28006, Кіровоградська область, м. Олександрія, проїзд Поліграфістів, 8-Б, ) до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області форми "Р" №1 від 06.06.2018 року, в частині збільшення податкового зобов`язання на суму 11539 грн. та накладення штрафу на суму 986 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області форми "Р" №1 від 06.06.2018 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області форми "В4"№1 від 06.06.2018 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області форми "ПС" №1 від 06.06.2018 року, в частині накладення штрафу у розмірі 850 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області форми "ПС"№1 від 06.06.2018 року, в частині накладення штрафу у розмірі 2550 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області форми "ПС" № від 06.06.2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрійська ливарна компанія" судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3118, 38 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш