Справа № 420/1058/19
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1058/19
04 червня 2019 року м.Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді - Токмілової Л.М.,
секретаря судового засідання - Сидорівського С.А.,
представника позивача - Хлистуна Р.В.,
відповідача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,
третьої особи - ОСОБА_4 ,
представника третіх осіб - ОСОБА_5 В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання представника позивача про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, -
Ухвалою від 01.04.2019 р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження (з викликом сторін).
Ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання 18.04.2019 р., залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 01.04.2019р. задоволено копотання представника відповідача та ухвалено рішення про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.
23.05.2019 року (вх. № ЕП/3850/19) представником відповідача ОСОБА_2 Грушанським А.В. до канцелярії суду подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.
В обґрунтування правової позиції зазначено, що позивачем винесено припис № 474/17 від 22.08.2019 року з вимогою усунути виявлені перевіркою порушення в термін до 22.09.2017 року. Представником відповідача ОСОБА_7 В. Грушанський А.В. вважає, що саме з цього часу обчислюється тримісячний строк для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
У своєму клопотанні ОСОБА_3 також вказує, що за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт складено Акт № 000444 від 05.05.2018 року, тобто вказані обставини мали місце у травні 2018 р.
Отже, починаючи з цього часу суб`єкт владних повноважень також мав можливість звернутись із відповідним позовом до адміністративного суду.
При цьому, дану позовну заяву подано до суду позивачем 22.02.2019 року.
У підготовчому засіданні 23.05.2019 року представником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було заявлено клопотання про оголошення перерви для надання заперечень щодо клопотання про залишення позову без розгляду.
03.06.2019 року (вх. № ЕП/4092/19) представником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до канцелярії суду подано заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду.
В обґрунтування правової позиції зазначено, що відлік часу не може бути застосовано з 05.05.2018 року у даному випадку, оскільки відбулась зміна власника спірного об`єкта, і через це в результаті проведення комісійної перевірки не здійснювалась перевірка виконання вимог припису.
Представник позивача вважає, що відлік часу для звернення з адміністративним позовом до суду має починатися з 01.10.2018 року, з моменту звернення заінтересованих осіб до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за захистом своїх порушених прав, адже передача прав на нерухоме майно не може нівелювати факт вчиненого правопорушення. У жовтні 2018 року Управлінням було подано позовну заяву про зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва. Однак Управлінню повернуто вищевказаний позов ухвалою суду від 26.11.2018 року по справі № 420/5580/18 на підставі ч. 4 ст. 169 КАС України. Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було подано апеляційну скаргу до П`ятого апеляційного адміністративного суду без підтвердження сплати судового збору, через що апеляційну скаргу було залишено без руху. Проте, у зв`язку з тим, що апелянт є бюджетною організацією, та перерахування здійснюється з рахунків ГУ ДКСУ в Одеській області, та відповідні заплановані витрати на грудень вичерпано, Управлінням було подано клопотання про відстрочення сплати судового збору. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2019 року було відмовлено Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та повернуто апеляційну скаргу. Вказана ухвала надійшла на адресу Управління 04.02.2019 року.
22.02.2019 року Управлінням повторно підготовлено та подано до Одеського окружного адміністративного суду позовну заяву, щодо зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_4 .
Оскільки, як зазначає представник позивача, Управління в даному випадку є єдиним компетентним органом щодо подання позову про знесення самочинно збудованих об`єктів та те, що треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_4 обрали позасудовий спосіб захисту своїх прав, шляхом звернення до Управління за захистом своїх порушених прав, Управлінням в межах повноважень подано відповідну позовну заяву.
У зв`язку з чим, представник Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради просив відмовити у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду та заявив клопотання про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
У судовому засіданні 04.06.2019 року відповідачі клопотання про залишення позову без розгляду підтримали. Представник третіх осіб та Третя особа ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечували.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про залишення позовної заяви без розгляду, виходячи з наступного.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.
Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За приписами п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є верховенство права.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України).
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.
Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.
У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6§ 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
При цьому, як випливає з рішення Європейського суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, виходячи з норм Конституції України, а також з норм Міжнародного права, з урахуванням викладених відповідачем підстав для залишення позову без розгляду та обставин викладених позивачем в клопотанні про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, а також запереченнях на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строків звернення до адміністративного позову з цим позовом та як наслідок, про безпідставність заявленого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду.
Керуючись ст. ст. 121, 122, 123, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в якій позивач просить зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знести самочинно збудований об`єкт за адресою: АДРЕСА_4 , без розгляду відмовити.
Клопотання Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними задовольнити.
Визнати причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом поважними.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не належить до оскарження в апеляційному порядку окремо від судового рішення по справі.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 10.06.2019 року.

Суддя Л.М. Токмілова