Справа № 806/2019/18
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 806/2019/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

06 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року (головуючий суддя Горовенко А.В., повний текст рішення виготовлено 22.02.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати нарахованих пенсійних коштів доплати до раніше призначеної пенсії, як інваліду війни 3 групи, виходячи з прожиткового мінімуму відповідно до Закону України Про прожитковий мінімум у розмірі 37416,86 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на його користь 37416,86 грн. нарахованих пенсійних коштів доплати до раніше призначеної пенсії, як інваліду війни 3 групи, виходячи з прожиткового мінімуму відповідно до Закону України Про прожитковий мінімум.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про протиправне невиконання пенсійним органом в повному обсязі постанови Богунського районного суду м. Житомира від 26.01.2016 року у справі №295/17895/15-а, якою було визнано незаконною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в нарахуванні підвищення та виплаті раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії, як інваліду війни 3 групи, на 200 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з прожиткового мінімуму, відповідно до Закону України Про прожитковий мінімум та зобов`язано відповідача нарахувати підвищення та виплачувати з 01.12.2013 пенсію з підвищенням на 200 відсотків мінімальної пенсії за віком. Зокрема, позивач визнає лише часткове виконання відповідачем вказаного судового рішення, а саме здійснення нарахування доплати за період з 01.12.2013 по 26.01.2016 в розмірі 37416,86 грн., при цьому на час звернення до суду з даною позовною заявою, позивачу не виплаченої.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на доводи аналогічні доводам, викладеним в позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу, яка надійшла на адресу суду за допомогою засобів поштового зв`язку, відповідач заперечував доцільність задоволення поданої позивачем апеляційної скарги, оскільки вважає, що заявлені ним позовні вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку позовного провадження. Також, відповідач посилається на повне виконання рішення Богунського районного суду м.Житомира від 26.01.2016 року у справі №295/17895/15-а.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ).

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2007 у справі №2а-73/2007 зобов`язано Київський міський військовий комісаріат здійснювати ОСОБА_1 підвищення та виплату раніше призначеної пенсії, як інваліду ІІІ групи на 200 відсотків мінімальної пенсії за віком та перерахувати вказане підвищення, виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого Законом України Про прожитковий мінімум, починаючи із 21.04.2005 року (т.1 а.с.100-109).

Згідно із постановою Богунського районного суду м.Житомира від 26.01.2016 року у справі №295/17895/15-а визнано незаконною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в нарахуванні підвищення та виплаті раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , як інваліду війни ІІІ групи, на 200 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з прожиткового мінімуму відповідно до Закону України Про прожитковий мінімум; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_1 нарахування підвищення та виплату раніше призначеної пенсії, як інваліду війни ІІІ групи, з підвищенням на 200 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з прожиткового мінімуму відповідно до Закону України Про прожитковий мінімум, починаючи із 01.12.2013 (т.1 а.с.15-16).

Постанова Богунського районного суду м.Житомира від 26.01.2016 року у справі №295/17895/15-а набрала законної сили 23.02.2016 року (т.1 а.с.16 зворот).

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 04.04.2016 року №3398/03-01 повідомлено Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області про здійснення відповідно до постанови Богунського районного суду м.Житомира від 26.01.2016 у справі №295/17895/15-а нарахування підвищення та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , як інваліду війни 3 групи, з підвищенням на 200 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з прожиткового мінімуму відповідно до Закону України Про прожитковий мінімум, починаючи із 01.12.2013. Також пенсійний орган повідомив, що сума доплати за період з 01.12.2013 року по 26.01.2016 року, з урахуванням проведених виплат, становить 37416,86 грн. і її виплата буде проводитьсь органами Пенсійного фонду України з виділених бюджетних асигнувань для виплати пенсій у розмірах, визначених законодавством (т.1 а.с.111).

22.02.2016 року Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом №216/У повідомило позивача, що рішення суду у справі №295/17895/15-а в частині проведення перерахунку виконано, сума доплати за період з 01.12.2013 по 26.01.2016 складає 37416,86 грн. Також зазначено, що виплата донарахованої суми, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України (т.1 а.с.8).

На виконання постанови Богунського районного суду м.Житомира від 26.01.2016 у справі №295/17895/15-а, згідно з розрахунком від 29.02.2016 року на доплату пенсії за пенсійною справою № позивачу за рішенням суду нарахована доплата за період з 01.12.2013 по 26.01.2016 розмір якої складає 37416,86 грн. (т.2 а.с.8).

12 жовтня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відкрито виконавче провадження №52603124 по виконанню виконавчого листа №295/17895/15-а, виданого Богунським районним судом м.Житомира 21.03.2016 року, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_1 нарахування підвищення та виплату раніше призначеної пенсії, як інваліду війни 3 групи, з підвищенням на 200 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з прожиткового мінімуму відповідно до Закону України Про прожитковий мінімум, починаючи із 01.12.2013 (т.2 а.с.23, 24).

У зв`язку з відкриттям 12.10.2016 року виконавчого провадження №52603124 за виконавчим листом №295/17895/15-а, виданим 21.03.2016, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа ОСОБА_1 , про зупинення примусового виконання постанови Богунського районного суду м.Житомира від 26.01.2016, що здійснюється на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2016 у виконавчому провадженні №52603124; визнання незаконними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Корнєєва М.М.; скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2016 у виконавчому провадженні №52603124 (т.1 а.с.114-116).

За результатами судового розгляду, відповідно до постанови Богунського районного суду м.Житомира від 22.06.2017 у справі №295/13617/16-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2017, у задоволенні позову відмовлено. За наслідками касаційного перегляду вказані судові рішення згідно з постановою Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №295/13617/16-а залишено без змін.

Окрім того зазначено, що відповідно до розрахунку позивача від 22.02.2016, останнім проведено нарахування підвищення, сума склала - 37416,86 грн. Проте, рішення суду боржником повністю не виконано, оскільки вказані кошти не були виплачені (т.1 а.с.223-227)

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати нарахованої суми коштів в розмірі 37416,86 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність обраного позивачем способу захисту критерію захисту порушеного права в порядку позовного провадження, оскільки вимоги позивача не можуть бути самостійним предметом позову і повинні розглядатися шляхом подання відповідної заяви в порядку ч.1 ст.383 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи оцінку спірним правовідносинам, виходить із наступного.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, відповідно до статті 124 Конституції України, є обов`язковими до виконання на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приписами ч. 2 та ч. 3 ст.14 КАС України закріплено обов`язковий характер виконання постанов та ухвал суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому, в положеннях ч.1 ст. 370 КАС України наголошується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 та ч.1 ст. 3 Закону України від 05.06.2012 року №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень, шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з п. 1 ст. 7 вказаного Закону, виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Таким чином, зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Вказане, в свою чергу, свідчить про те, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Водночас, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Так, положеннями Закону України Про виконавче провадження визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що положеннями Кодексу адміністративного судочинства України визначено загальні та спеціальні способи судового контролю.

Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст. 287 КАС України.

Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень ркегламентовані приписами ст.ст.382, 383 КАС України.

Так, відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ч.ч.1 та 6 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. При цьому, в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов`язання виконати судове рішення по іншій справі.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 обрав свій захист шляхом подання позову про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати нарахованих пенсійних коштів визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати нарахованих пенсійних коштів доплати до раніше призначеної пенсії, як інваліду війни 3 групи, виходячи з прожиткового мінімуму відповідно до Закону України Про прожитковий мінімум у розмірі 37416,86 грн., право на які підтверджено судовими рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 26.01.2016 року у справі №295/17895/15-а.

В даному випадку, позивачем не враховано, що спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом з встановленими обставинами та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Тобто, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Разом з тим, в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов`язання виконання судового рішення по іншій справі.

Тому, якщо позивач вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинених на виконання рішення Богунського районного суду м.Житомира від 26.01.2016 року у справі №295/17895/15-а або порушення його прав, свобод чи інтересів, то він повинен був звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки порушуються процесуальні норми КАС України.

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, яке вже відновлено за наслідками вирішення спору в справі №295/17895/15-а, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, а судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Курко О. П. Матохнюк Д.Б.