Справа № 2а-12435/11/2670
Суддя: Баранов Д.О.
Дата ухвалення: 2011-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 жовтня 2011 року 11:15 № 2а-12435/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О. за участю секретаря судового засідання Наумець О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішелін Україна»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Спеціалізована державна податкова інспекція у м. Києві по роботі з великим платниками податків

про скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТзОВ «Мішелін Україна»звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва про скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що висновок податкового органу про безпідставне віднесення до складу валових витрат вартості отриманих рекламних послуг, у зв'язку із тим, що позивач не є власником торгової марки, яка рекламувалась, а тому відсутній зв'язок витрат із господарською діяльністю є необґрунтованим, оскільки позивач придбав послуги реклами товару, який ним продавався. Позивач також вважає необгрунтованим висновок податкового органу про безпідставне віднесення отриманих транспортно-експедиційних послуг на валові витрати, оскільки такі послуги фактично надавались та були необхідні у господарській діяльності товариства.

В поданих письмових запереченнях відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що товариством безпідставно віднесено до складу валових витрат вартість отриманих рекламних послуг, у зв'язку із тим, що позивач не є власником торгової марки, яка рекламувалась та вартість отриманих транспортно-експедиційних послуг, оскільки відсутній зв'язок із отриманими послугами та господарською діяльністю товариства.

Третя особа, явку представника в судове засідання не забезпечила, письмових пояснень на позовну заяву не подала.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

В період з 28.01.2011р. по 24.02.2011р. ДПІ у Голосіївському районі м. Києва було проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «Мішелін Україна»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 27.11.2009р. по 30.09.2010р., про що складено Акт №152/1-23-30-36791032 від 12.03.2011р.

Перевіркою встановлено порушення п. 5.1, п.п. 5.2.1, п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на 582 539 грн. та п. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки товариством завищено податковий кредит на суму 242 668 грн.

За результатами перевірки, 28.03.2011р. ДПІ у Голосіївському районі м. Києва прийняла податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 582 539 грн. за основним платежем та 145 635 грн. штрафних (фінансових) санкцій, всього на 728 174 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 242 668 грн. за основним платежем та 60 667 грн. штрафних (фінансових) санкцій, всього на 303 335 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення оскаржувались ТзОВ «Мішелін Україна»в адміністративному порядку, проте скарги залишені без задоволення.

В ході проведення перевірки встановлено, що ТзОВ «Мішелін Україна»протягом перевіряємого періоду отримало послуги по розміщенню рекламних матеріалів торгової марки „Michelin" (автомобільних шин) у засобах масової інформації та на носіях зовнішньої реклами (проспекти,брошури,банери) під час форумів та презентацій.

ТзОВ «Мішелін Україна»отримав дані послуги від ТОВ „Медіаедж: СІ-АЙ-ЕЙ по наступних акта виконаних робіт: від 31.03.2010р. на 35 640, 80 грн., від 30.04.2010р. на суму 71 001,59 грн., від 30.04.2010р. на суму 189 561,89 грн., від 31.03.2010р. на суму 235 445,31 грн., від 30.04.2010р. від 567 290,39 грн.

Перевіркою встановлено, що ТзОВ «Мішелін Україна»не є власником торгової марки „Michelin", не проводило оплату на адресу її власника за використання торгової марки.

У зв'язку з викладеним податковий орган дійшов висновку про відсутність зв'язку понесених витрат по розміщенню рекламних матеріалів торгової марки „Michelin" з господарською діяльністю ТзОВ «Мішелін Україна».

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що під терміном "валові витрати виробництва та обігу" - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Згідно з абзацом четвертим пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 5.4.4 п.5.4 ст. 5 Закону про оподаткування прибутку підприємств до складу валових витрат платника податку включаються витрати на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) такими платниками податку. Тобто, платник податку має право включити до складу валових витрат витрати на маркетинг, інших послуг стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) таким платником.

Згідно з п. 4.1.6 Статуту ТзОВ «Мішелін Україна»одним з основних видів його діяльності є оптова і роздрібна торгівля гумовими шинами, покришками та камерами. Протягом періоду, що перевірявся, позивач здійснював зазначену діяльність, про що свідчать видаткові накладні між позивачем (продавцем) та його клієнтами, Факт того, що позивач протягом періоду перевірки здійснював операції з продажу автомобільних шин, підтверджується актом перевірки.

Судом встановлено, що 01.02.2010р. ТзОВ «Мішелін Україна»(замовник) укладено договір №0001-2010 з ТзОВ «МЕДІАЕДЖ: СІ-АЙ-ЕЙ»(виконавець) щодо надання послуг з реклами. З додатків до зазначеного договору та актів виконаних робіт вбачається, що в періоді перевірки виконавцем надано послуги з розміщення рекламних матеріалів з торговельною маркою „Michelin". При цьому відповідно до п. 1.6 ст. 1 договору реклама визначена як інформація про замовника та/або його продукцію (товари або послуги), яка поширюється у будь-якій формі та будь-яким способом та призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес до замовника та/або його продукції (товари або послуги).

За результатами проведеної роботи ТзОВ «МЕДІАЕДЖ: СІ-АЙ-ЕЙ»надало замовнику копії розміщених рекламних матеріалів: примірники друкованих засобів масової інформації, відеоролики, Інтернет-банери, розміщені в мережі Інтернет, що підтверджується відповідними роздруківками із сайтів.

У рекламних матеріалах, що розміщалися ТзОВ «МЕДІАЕДЖ СІ-АЙ-ЕЙ» міститься зображення автомобільної шини Michelin словосполучення «Нові шини Michelin ALPIN A4. Керуй впевнено», що продавалися позивачем.

Отже, суд робить висновок, що отримані ТзОВ «Мішелін Україна»рекламні послуги стосувалися товарів (автомобільних шин Michelin), які продавалися, а не знаку для товарів та послуг ».

Відповідно до ч.6 ст.16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»виключне право власника свідоцтва забороняти іншим особам використовувати без його згоди зареєстрований знак не поширюється на використання знака для товару, введеного під цим знаком в цивільний оборот власником свідоцтва чи за його згодою, за умови, що власник свідоцтва не має вагомих підстав забороняти таке використання у зв'язку з подальшим продажем товару, зокрема у разі зміни або погіршення стану товару після введення його в цивільний оборот.

Крім того, судом встановлено, що позивач придбавав продукцію в угорської компанії Michelin Сentral Europe Commercial Private Company Limited by Shares, що також належить до групи компаній Michelin та ТзОВ «Мішелін Україна»є імпортером продукції торгової марки ».

Таким чином, після першого продажу товару використання знаку для товарів і послуг, зокрема, у рекламі, не потребує згоди особи, що має виключні права на знак для товарів і послуг.

Отже, висновок податкового органу про те, що той факт, що позивач не є власником торговельної марки elin»і не проводив оплату на адресу власника цієї торговельної марки, а тому неможливо встановити зв'язок валових витрат з господарською діяльністю позивача, є необґрунтованим.

Також, перервіркою встановлено, що 01.02.2010р. між ТзОВ «Мішелін Україна»укладено із ТзОВ «Джефко Україна»(постачальник послуг»контракт №3/2010/LOG/HTSS, відповідно до якого постачальник взяв на себе зобов'язання з організації перевезення вантажів на внутрішньому ринку України від Київської митниці до споживачів шин.

В ході перевірки податковий орган дійшов висновку, що ТзОВ «Мішелін Україна»безпідставно віднесено до складу валових витрат вартість транспортно-експедиторських послуг отриманих від ТОВ «Жефко Україна»які не підтверджені відповідними розрахунковими, та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення податкового обліку (відсутні товарно-транспортні накладні, дорожні листи вантажного автомобіля), що не дає можливість підтвердити їх використання у господарській діяльності.

На думку податкового органу факт надання транспортно-експедиційних послуг під час перевезення має підтверджуватися єдиним транспортним документом або комплектом документів (автомобільних, залізничних накладних тощо), у яких відображається шлях проходження вантажу від пункту відправлення до пункту призначення. Але наявність лише акта виконаних робіт за відсутності транспортних документів не дає права підприємству на включення вартості послуг до складу валових витрат.

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа: дату і місце складання: назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції: одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з абзацом четвертим пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п.6.3 договору факт надання послуг підтверджується актом прийому-передачі послуг, ТзОВ «Жефко Україна»також зобов'язане передати позивачеві оригінали ТТН.

На виконання договору ТзОВ «Жефко Україна» надавало ТзОВ «Мішелін Україна»товарно-транспортні накладні, видані за формою 1-ТТН та видаткові накладні на продаж товару покупцям..

В судовому засіданні представником позивача зазначено, що отримання логістичних і транспортно-експедиторських послуг від ТзОВ «Жефко Україна», була зумовлена необхідністю доставки шин до клієнтів з метою продажу.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що використання транспортно-експедиторських послуг зумовлене господарською необхідністю ТзОВ «Мішелін Україна»у господарській діяльності, а тому висновок податкового органу про відсутність зв'язку отриманих позивачем послуг із господарською діяльністю суд вважає необґрунтованим.

Також, в акті перевірки податковий орган дійшов висновку, що ТзОВ «Мішелін Україна»завищено податковий кредит на 242 668 грн., внаслідок включення сум ПДВ, які входили у вартість отриманих від ТзОВ «МЕДІАЕДЖ СІ-АЙ-ЕЙ»та ТзОВ «Жефко Україна»послуг.

Згідно до п.п. 7.4.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - у разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Відповідно до п. 7.2.6 ст. 7 цього Закону податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Як зазначалось вище, виконання договору №0001-2010 від 01.02.2010р. та контракту №3/2010/LOG/HTSS від 01.02.2010р. підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, актами здачі-прийняття робіт, доказами оплати, товарно-транспортними накладними.

ТзОВ «Мішелін Україна»сплатило суму ПДВ при оплаті вартості отриманих послуг, а тому, у відповідності до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»у нього виникло право на формування податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведене вище спростовує висновки податкового органу завищення позивачем податкового кредиту.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Cкасувати податкові повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва № та № від 28.03.2011р.

3. Судові витрати в сумі 3,40 грн. присудити на користь ТзОВ «Мішелін Україна»за рахунок Державного бюджету України

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.О. Баранов