Справа № 360/1922/19
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року справа №360/1922/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребова Л.В., секретаря судового засідання Кобець О.А., за участю представників позивача Іщенка Д.І., Вакуленка І.В., Приходька В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Первомайськвугілля" на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 р. у справі № 360/1922/19 (головуючий І інстанції О.В. Ірметова) за позовом Державного підприємства «Первомайськвугілля» до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови від 18.04.2019 по ЗВП № 49482994 про опис та арешт майна (коштів) боржника,-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Первомайськвугілля» (далі позивач, ДП «Первомайськвугілля») звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі відповідач, УДВС ГТУЮ у Луганській області), в якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову від 18.04.2019 по ЗВП № 49482994 про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова не містить розміру суми стягнення, на яку накладено арешт, не містить переліку виконавчих документів, які/входять до складу зведеного виконавчого провадження № 49482994 із зазначенням номерів виконавчих документів, ким і коли були видані виконавчі документи, не містить резолютивної частини виконавчих документів, за якими можливо було б визначити стягувачів у зведеному виконавчому провадженні та на які саме виплати звернено примусове виконання, їх розмір і вид. Відповідачем в оскаржуваній поставові не були зазначені всі обставини, що мали значення для прийняття рішення (постанови), у тому числі для зазначення в якості стягувачів «Держави», «Центра зайнятості», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області. Апелянт зазначав, що відповідачем не надано жодних доказів відсутності в оскаржуваній постанові виконавчих документів, які не підлягають зупиненню на підставі статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств». Апелянт зазначає, що копія облікової картки досліджена судом та визначеної відповідачем, як копії матеріалів виконавчого провадження, не може вважатися матеріалами виконавчого провадження, так як Законом України «Про виконавче провадження» такого документа не передбачено. Посилання відповідача про наявність в постанові лише виконавчих документів, які не підлягають зупиненню є не доведеними.

Представники позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник відповідача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

В провадженні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганської області перебуває зведене виконавче провадження № 49482994 щодо боржника Державного підприємства Первомайськвугілля.

В зведене виконавче провадження об`єднано 131 виконавче провадження, що підтверджено обліковою карткою (а.с.48-70).

18 квітня 2019 року відповідачем прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника за вказаним зведеним виконавчим провадженням, за яким відповідачем було встановлено, що боржником станом на 18.04.2019 рішення суду щодо стягнення з позивача заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не виконані, тому на підставі статті 56 Закону України Про виконавче провадження, необхідно провести виконавчі дії щодо опису майна боржника (а.с.74-77).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач діяв у межах та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, пропорційно, а недоліки оскаржуваної постанови про опис та накладення арешту від 18.04.2019 мають формальний характер, та ніяким чином не вказують на протиправність дій відповідача в частині її постановлення та порушення прав позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Предметом спірних правовідносин є законність постанови державного виконавця про арешт коштів боржника, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Законом №1404 передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 74 Закону №1404, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до пункту 6, 7 частини 3 статті 18 Закону № 1404, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 48 Закону № 1404 врегульовані питання порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, частиною 1 статті 48 Закону № 1404 передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 48 Закону № 1404, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 4 статті 48 Закону № 1404 передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

За приписами частин 1-3, 5, 6 ст. 52 Закону № 1404, виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

У разі якщо на зазначене у частині п`ятій цієї статті майно накладається арешт, воно реалізується в такій черговості:1) майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (предмети інтер`єру офісів, готова продукція та товари тощо);2) об`єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві.

Частиною 1 статті 56 Закону № 1404-VIIІ передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За змістом частини 2 статті 56 Закону № 1404-VIIІ, арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до частин 3 - 5 статті 56 Закону № 1404-VIIІ, арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Наказ Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року N 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2832/5) затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, (далі Інструкція № 512/5),

Відповідно до п.7 Розділу І Інструкції № 512/5, постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Інші посадові особи органів державної виконавчої служби у випадках, передбачених Законом та цією Інструкцією, виносять постанови з урахуванням вимог, визначених цим пунктом.

Відповідно до п. 8, 10 Розділу VIII Інструкції № 512/5, за зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані: назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису; якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач); відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; відмітка про роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця; зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Враховуючи, що постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника не є виконавчим документом в розумінні Закону України "Про виконавче провадження", технічні недоліки в її оформленні, а саме відсутність детального переліку виконавчих документів із зазначенням номеру та ким і коли був виданий, розмір виплат, самі по собі не можуть вважатись беззаперечними підставами для визнання постанови протиправною. Крім того, зазначена постанова відповідача відповідає вимогам Закону № 1404-VIIІ.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до п. 1.1. Статуту Державне підприємство Первомайськвугілля, засноване на державній власності згідно з наказом Мінпаливенерго України від 12 лютого 2003 року №71 та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Пунктом 2.1. Статуту встановлено, що предметом діяльності Підприємства є добування кам`яного вугілля. (а.с.15-20)

Добування кам`яного вугілля є основним видом діяльності Позивача підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.13-14).

Згідно з абзацом 1 статті 1 Закону України від 13 квітня 2017 року № 2021-VIII Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств (далі Закон № 2021) регламентовано, що тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, на позивача розповсюджуються положення Закону № 2021.

Відповідно до облікової картки зведеного виконавчого провадження № 49482994 державним виконавцем зупинено вчинення виконавчих дій в частині виконавчих документів, які відповідно до Закону № 2021 підлягають зупиненню, в частині виконавчих документів на які обмеження вищевказаним законом не розповсюджуються провадження продовжено та відкрито (а.с.47-70).

Матеріали справи свідчать що оскаржувана постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника прийнята за зведеним виконавчим провадженням №49482994 про стягнення з державного підприємства «Первомайськвугілля» на користь державних підприємств установ заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Стягувачами в яких виступають: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, Держава, Центр зайнятості.

Отже, з оскаржуваної постанови вбачається, що вона прийнята за виконавчими провадженнями щодо стягнення з позивача заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тобто, за виконавчими провадженнями, які відповідно до абзацом 1 статті 1 Закону № 2021 не підлягають зупиненню.

Стосовно посилання апелянта на те, що відповідачем не надано жодних доказів відсутності в оскаржуваній постанові виконавчих документів, які не підлягають зупиненню, суду зазначає, що оскаржувана постанова містить в собі які саме виплати, зверненні до примусового виконання та їх вид, що дозволяє можливість встановити розповсюдження обмежень передбачених статтею 1 Закону № 2021 до спірних правовідносин.

Вимогами статті 1 Закону № 2021 регламентовано, що тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях.

Таким чином, відповідачем доведено на який саме борг накладено арешт та чи включені до зазначеної постанови кошти, відносно арешту яких існують застереження.

Суд дійшов до висновку, що відповідачем у постанові наведено та підтверджено належними доказами в ході розгляду справи, що виконавчі листи, на підставі яких винесена оскаржувана постанова та накладено арешт, не стосуються обмежень щодо зупинення виконавчих проваджень та заходів примусового виконання рішень згідно ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств».

Отже, оскаржувана постанова є обґрунтованою та винесена з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Первомайськвугілля" на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 р. у справі № 360/1922/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 р. у справі № 360/1922/19- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 11 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова