Справа № 120/1073/19-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 травня 2019 р. Справа № 120/1073/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича,

за участі секретаря судового засідання Ніконової Тетяни Василівни,

представника позивача Корженівської Олени Валеріївни,

у відсутності представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Козятинського районного військового комісаріату до відділу державної реєстрації Козятинської міської ради про скасування запису та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
28 березня 2019 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Козятинського районного військового комісаріату до відділу державної реєстрації Козятинської міської ради про скасування запису в Єдиному державному реєстрі підприємців та організацій України про включення до реєстру Козятинського районного військового комісаріату, вчинений 09 жовтня 1997 року, та зобов`язати відповідача внести відповідні зміни в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що на адресу Козятинського районного військового комісаріату надійшло рішення Державного секретаря Міністерства оборони України від 20 квітня 2018 року та розпорядження начальника штабу - першого заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 28 квітня 2018 року щодо виключення з державних реєстрів органів військового управління Збройних Сил України, які всупереч вимогам чинних нормативно-правових актів зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З метою виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації про Козятинський районний військовий комісаріат останній звернувся до відділу державної реєстрації Козятинської міської ради із листом від 08 серпня 2018 року, проте листом від 10 серпня 2018 року відділ державної реєстрації Козятинської міської ради відмовив у вчиненні такої дії.

Вважаючи дану відмову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

При цьому, позивач посилається на частину 4 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», відповідно до якої до Єдиного державного реєстру не заносять відомості, що становлять державну таємницю, вказуючи, що Козятинський районний військовий комісаріат входить до складу Збройних Сил України, а, отже, відомості про його дислокацію відповідно до статті 8 Закону України «Про державну таємницю» та пункту 1.4.4 наказу Служби безпеки України від 12 серпня 2005 року «Про затвердження Зводу відомостей, що становлять державну таємницю» становлять державну таємницю.

Ухвалою суду від 01 квітня 2019 року позовну заяву залишено без руху в зв`язку з її невідповідністю положенням статей 160 та 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року на підставі заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, поданою до суду 15 квітня 2019 року разом із додатками, поновлено строк звернення до адміністративного суду, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15 травня 2019 року. Цією ж ухвалою витребувано у відділу державної реєстрації Козятинської міської ради належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Козятинського районного військового комісаріату.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений ухвалою про відкриття провадження від 18 квітня 2019 року, не скористався.

В силу вимог частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

10 травня 2019 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, за результатами розгляду якої 15 травня 2019 року судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, якою вказану заяву повернуто заявнику.

14 травня 2019 року від відповідача на адресу суду надійшла заява, у якій просив розгляд справи здійснювати без участі його представника.

Також 14 травня 2019 року від відповідача до суду на виконання вимог ухвали суду від 18 квітня 2019 року надійшли витребувані документи.

Ухвалою суду від 15 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 травня 2019 року.

23 травня 2019 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою просив замінити неналежного відповідача в особі відділу державної реєстрації Козятинської міської ради на належного в особі державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців відділу державної реєстрації Козятинської міської ради Кацал Н.С., за результатами розгляду якої судом прийнято ухвалу від 28 травня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні цієї заяви.

В судовому засіданні, що відбувалося 28 травня 2019 року, представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві.

Натомість, представник відповідача в судове засідання не з`явився. 14 травня 2019 року від відповідача надійшла заява, у якій просив розгляд справи здійснювати без участі його представника.

Враховуючи положення частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача.

Заслухавши представника позивача, дослідивши надані учасниками справи докази, суд встановив такі обставини.

Відповідно до довідки №587 про включення до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України від 09 жовтня 1997 року відомості про Козятинський районний військовий комісаріат внесено до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України 09 жовтня 1997 року.

Як свідчать надані відповідачем матеріали реєстраційної справи Козятинського районного військового комісаріату, 02 квітня 2007 року позивачем надано необхідні документи для включення відомостей про юридичну особу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань, про що відповідно було вчинено запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань. В подальшому, 18 червня 2008 року, 02 вересня 2009 року, 14 квітня 2011 року позивачем подавалися документи про підтвердження відомостей про юридичну особу, про що відповідно було вчинено реєстраційні записи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань. Також 23 вересня 2015 року позивачем подано необхідні документи для внесення змін до відомостей про юридичну особу, про що також вчинено запис у Єдиному державному реєстрі.

Таким чином, включення Козятинського військового комісаріату до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України та до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань відбулось на підставі чинних на час включення до цих реєстрів нормативно-правових актів, а саме: пункту 9 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №118, та частини 3 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» (у діючих на момент вчинення реєстраційних дій редакціях) .

Вказані обставини визнаються учасниками справи та відповідно до положень частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності чи добровільності їх визнання.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися, суд зважає на таке.

Відповідно до пункту 12 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №118, підставою для внесення до Реєстру або виключення з нього даних щодо суб`єктів, а також внесення змін до Реєстру є надходження від державного реєстратора до органу державної статистики інформації про вчинення реєстраційних дій, передбачених Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

В свою чергу, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб підприємців, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (надалі - Закон).

Статтею 3 цього Закону передбачено, що його дія поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до частини 13 статті 17 Закону для державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації на підставі рішення про припинення юридичної особи, прийнятого учасниками юридичної особи або відповідного органу юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - рішення відповідних державних органів, або судового рішення про припинення юридичної особи, не пов`язаного з її банкрутством, після закінчення процедури припинення, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами, подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її ліквідації; 2) довідка архівної установи про прийняття документів, що відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню.

Згідно з частиною 14 статті 17 Закону для державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її реорганізації (злиття або приєднання) після закінчення процедури припинення, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами, подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її реорганізації; 2) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта; 3) довідка архівної установи про прийняття документів, що відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню; 4) документи для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, визначені частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини 17 статті 17 Закону для державної реєстрації створення відокремленого підрозділу юридичної особи подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію створення відокремленого підрозділу юридичної особи; 2) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про створення відокремленого підрозділу.

Таким чином, для здійснення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації чи реорганізації, а також створення відокремленого підрозділу юридичної особи Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» передбачено подання до компетентного органу визначених у статті 17 Закону документів, серед яких і заява встановленого зразка про державну реєстрацію припинення юридичної особи або створення відокремленого підрозділу юридичної особи.

Проте, з матеріалів справи слідує, що лист Козятинського районного військового комісаріату від 08 серпня 2018 року вих. №1504, що адресований відділу державної реєстрації Козятинської міської ради, про виключення Козятинського районного військового комісаріату з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не відповідає формі і змісту встановленому законодавством України зразку заяви про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Також до відділу державної реєстрації Козятинської міської ради не подавалися визначені статтею 17 Закону документи.

Водночас, суд звертає увагу на тому, що чинним законодавством України не передбачено вчинення такої реєстраційної дії, як виключення відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що відповідач обгрунтовано повідомив позивача листом від 10 серпня 2018 року.

Отже, суд дійшов переконання, що з наведених підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд також критично оцінює посилання позивача на Закон України «Про господарську діяльність у Збройних силах України» та Порядок реєстрації військових частин, як суб`єктів господарської діяльності, у Збройних Силах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 2000 року №749, оскільки вказані правові акти не регулюють відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб.

Щодо посилання позивача як на підставу для задоволення позовних вимог на віднесення інформації про дислокацію, чисельність особового складу Козятинського районного військового комісаріату до відомостей, що становлять державну таємницю, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 7 Закону до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про державну таємницю» передбачено, що до державної таємниці у сфері оборони відносяться, зокрема, найважливіші показники, які характеризують організацію, чисельність, дислокацію, бойову і мобілізаційну готовність, бойову та іншу військову підготовку, озброєння та матеріально-технічне забезпечення Збройних Сил України та інших військових формувань.

Відповідно до пункту 1.4.4 наказу Служби безпеки України від 12 серпня 2005 року № 440 «Про затвердження Зводу відомостей, що становлять державну таємницю» до державної таємниці віднесено відомості про діючі або перспективні: бойовий склад, організаційно-штатну структуру, дислокацію, систему охорони, оборони, чисельність особового складу військових частин (установ) на мирний час. Відповідно до вказаного пункту до державної таємниці віднесено інформацію лише стосовно військових частин (установ).

Водночас, частиною 6 статті 5 Закону України «Про державну таємницю» передбачено, що забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов`язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій.

Віднесення інформації до державної таємниці здійснюється мотивованим рішенням державного експерта з питань таємниць за його власною ініціативою, за зверненням керівників відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій чи громадян (частина 1 статті 10 Закону України «Про державну таємницю»).

Засекречування матеріальних носіїв інформації здійснюється шляхом надання на підставі Зводу відомостей, що становлять державну таємницю (розгорнутих переліків відомостей, що становлять державну таємницю), відповідному документу, виробу або іншому матеріальному носію інформації грифа секретності посадовою особою, яка готує або створює документ, виріб або інший матеріальний носій інформації. Засекречування документів здійснюється лише в частині відомостей, що становлять державну таємницю. У разі подання запиту на документ, частина якого засекречена, доступ до такого документа забезпечується в частині, що не засекречена (частина 1 статті 15 Закону України «Про державну таємницю»).

Відтак, аналіз наведених норм свідчить про те, що забезпечення охорони державної таємниці покладається на керівників відповідних органів, які компетентні звертатися до державного експерта з питань таємниць для прийняття відповідного рішення. При цьому, у разі віднесення певної інформації до відомостей, що становлять державну таємницю, у тому числі на підставі Зводу відомостей, така інформація, носії інформації підлягають засекречуванню у встановленому порядку.

Такі ж правові висновки містить постанова Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №820/4603/18, а також постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року у справі №0240/2983/18-а.

Таким чином, посилання позивача на необхідність задоволення позовних вимог з огляду на положення Закону України «Про державну таємницю» є необгрунтованими.

Крім того, посилання у позовній заяві на те, що у Єдиному державному реєстрі міститься інформація про чисельність особового складу позивача, що становить державну таємницю, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, адже Єдиний державний реєстр не містить такої інформації.

Окремо варто звернути увагу на тому, що судом встановлено, що вчинення реєстраційної дії 09 жовтня 1997 року про включення до Єдиного державного реєстру підприємців та організацій України здійснено з дотриманням вимог чинного на той момент законодавства України, адже підстав для відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи не існувало.

Відтак, суд відхиляє твердження позивача про те, що внесення відомостей до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України та до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців України відбулось з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки судом встановлено, що внесення відомостей до вказаних реєстрів відбувалось у відповідності до чинних на момент внесення таких відомостей нормативно-правових актів.

Відповідно до статтей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, наявні у справі, та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1921 гривні, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, сплачений позивачем при поданні позовної заяви судовий збір у сумі 1921 гривні, відшкодуванню не підлягає.

У зв`язку з викладеним та керуючись статтями 9, 72-78, 90, 194, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви Козятинського районного військового комісаріату до відділу державної реєстрації Козятинської міської ради про скасування запису та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 1 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі складено 07.06.2019

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович