Справа № 496/1913/17
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 496/1913/17

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Горяєв І.М.

Час і місце ухвалення:15:14, м. Біляївка

Дата складання повного тексту: 04.09.2017 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) Держгеокадастру в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 09 червня 2017 року №51-ДК-ДК/0008ПО/08/01 старшого державного інспектора ГУ Держгеокадастру в Одеській області у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Задорожної Н.В.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що у листопаді 2003 року між ним та Біляївською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого, договір укладається на 5 років, так згідно додаткової угоди від 26 грудня 2012 року термін договору збільшено до 9 років. З метою укладення договору оренди позивач звернувся до Біляївської районної адміністрації, на його звернення було повідомлено, що договір дійсним та видані рахунки на оплату орендної плати. Таким чином, позивач вважав договір укладеним на тих самих умовах та на той й термін, земельну ділянку використовував за цільовим призначенням, орендну плату вносив вчасно.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що за інформацією, наявною у Відділі у Біляївському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області згідно наявних Книг записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі та других примірників державних актів станом на 01 січня 2013 року Договір оренди та Додаткова угода не зареєстровані.

Посилання позивача на договір оренди земельної ділянки від 10 листопада 2003 року, як на документ, що надає йому право користування земельною ділянкою, є недоречним, оскільки як зазначено вище ОСОБА_1 не мав законного права приступати до використання земельної ділянки до одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної його реєстрації.

Отже ні договір оренди землі, на який посилається у позовній заяві позивач, ні додаткові угоди до нього не були укладені у встановленому законодавством порядку, а отже не можуть бути прийняти судом до уваги, як документи що підтверджують право позивача на користування зазначеною земельною ділянкою.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру в Одеській області про скасування постанови - задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення від 09 червня 2017 року №51-ДК-ДК/0008ПО/08/01 старшого державного інспектора ГУ Держгеокадастру в Одеській області у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Задорожної Н.В.

В апеляційній скарзі ГУ Держгеокадастру в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- ні договір оренди землі, на який посилається у позовній заяві позивач ні додаткові угоди до нього не були в встановленому законодавством порядку зареєстровані, а отже не можуть бути прийняти судом до уваги, як документи, що підтверджують право позивача на користування зазначеною земельною ділянкою;

- додаткова угода від 26 грудня 2012 року №7 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 26 листопада 2003 року внесла наступні зміни до Договору:

Пункт 1.1. викладено в наступній редакції "Орендодавець передає а Орендар приймає в оренду терміном на 9 (дев`ять) років земельну ділянку площею 27,00 га, розташовану на території Василівської СР Біляївського району Одеської області";

Пункт 2.2. викладено у наступній редакції "Договір укладається терміном на 9 (дев`ять) років. По закінченню терміну договору Орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін, про що повинен повідомити письмово Орендодавця не пізніше ніж за 2 місяці до його закінчення".

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що додатковою угодою від 26 грудня 2012 року про те, що "строк дії договору оренди був продовжений терміном на дев`ять років" не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру в Одеській області задоволено, постанову Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2017 року скасовано та прийнято по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру в Одеській області про скасування постанови залишено без задоволення.

Постановою Верховного суду від 19 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та необхідності скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у судовому порядку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ Держгеокадастру в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження.

09 червня 2017 року старшим державним інспектором ГУДГК у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Задорожною Н.В було винесено постанову №51-ДК-ДК/0008ПО/08/01 відносно позивача про накладення адміністративного стягнення, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 53 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно вказаної постанови позивач порушив вимоги ст. 116 ЗК України, а саме: використовує земельну ділянку сільськогосподарського призначення, державної власності, яка не надана у власність, користування (оренду) на території Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області, без передбачених чинним законодавством правовстановлюючих документів. Також, відповідач дійшов висновку, що позивачем заподіяну матеріальну шкоду внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у сумі 36 933,62 грн.

09 червня 2017 року державним інспектором винесено припис №51-ДК-ДК/0008Пр/03/01/-17, за яким зобов`язано позивача усунути зазначені порушення у строк до 01 жовтня 2017 року.

Винесення вказаної постанови та притягнення позивача до відповідальності стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутній факт самовільного використання позивачем земельної ділянки з підстав наявності договору оренди землі від 10 листопада 2003 року, додаткової угоди до нього від 26 грудня 2012 року про продовження строку дії договору оренди на 9 років, та сплатою позивачем орендної плати.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ч.2 ст. 116, ст. 125, ч.2 ст. 126, п."б" ч.1 ст. 211 ЗК України, ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", ст.ст. 13, 33 Закону України "Про оренду землі" якими регулюються правовідносини між сторонами.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" передбачено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

За змістом ч.2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п."б" ч.1 ст. 211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно ст. 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ст. 125 ЗК України, у редакції на час укладання договору оренди землі, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно ч.2 ст. 126 ЗК України, у редакції на час укладання договору оренди, право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі", у редакції, чинній на час укладання додаткової угоди до договору оренди землі, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

З матеріалів справи вбачається, що 10 листопада 2003 року між ОСОБА_1 та Біляївською РДА укладено договір оренди земельної ділянки, площею 27,0 га, розташованої на території Василівської СР Біляївського району Одеської області, строком на 5 років (зареєстровано 26 листопада 2003 року).

Згідно додаткової угоди від 26 грудня 2012 року про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 26 листопада 2003 року, термін дії договору збільшено на 9 років.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу того, що протягом одного місяця після закінчення строку договору Біляївською РДА (орендодавцем) було надіслано листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, у відповідності вимогам ст. 33 Закону України "Про оренду землі" вищезазначений договір оренди земельної ділянки вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, що спростовує доводи апеляційної скарги про закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки.

Крім того, листом Державного комітету України із земельних ресурсів від 11 листопада 2008 року №14-17-4/12991 "Щодо застосування терміну "самовільне зайняття земельної ділянки" надано роз`яснення стосовно уточнення переліку випадків, у яких використання земельної ділянки кваліфікується саме як її самовільне зайняття.

У вказаному листі Державний комітет України із земельних ресурсів зазначив, що не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду). Даний перелік рішень є вичерпним. У разі використання земельної ділянки за наявності будь-яких інших рішень зазначених органів (наприклад, про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, про погодження місця розташування об`єкту тощо), дані дії слід кваліфікувати як самовільне зайняття земельної ділянки. Також не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо стосовно неї вчинено відповідний правочин (тобто, укладена відповідно до законодавства цивільно-правова угода щодо земельної ділянки).

Враховуючи все вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що у діях позивача відсутні ознаки, що характерні для самовільного зайняття земельної ділянки, тобто відсутня об`єктивна сторона правопорушення, за вчинення якого на позивача накладається стягнення.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта про те, що незареєстрований у встановленому законодавством порядку договір оренди земельної діялянки не може підтверджують право позивача на користування зазначеною земельною ділянкою, оскільки ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" не містить таких обов`язкових вимог.

За таких обставин, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 червня 2019 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Ступакова І.Г. Лук`янчук О.В.