Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
№ЗД/380/19/19
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

12 червня 2019 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сасевич Олександр Михайлович, розглянувши в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський монтажно-заготівельний завод» про забезпечення позову до подання позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський монтажно-заготівельний завод» до Головного управління ДФС у Львівській області, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський монтажно-заготівельний завод» про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення дії наказу ГУ ДФС у Львівській області «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Львівський монтажно-заготівельний завод» №3485 від 10.06.2019 року до моменту вирішення справи по суті, тобто до вступу рішення суду в законну силу.

В обґрунтування вказаної заяви заявник посилається на те, що з огляду на відсутність законодавчо визначених підстав для призначення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Львівський монтажно-заготівельний завод», останнім було відмовлено співробітникам ГУ ДФС у Львівській області в допуску до проведення перевірки. Заявник також зазначає, що в разі проведення контролюючим органом перевірки на підставі оскаржуваного наказу, захист його (позивача) прав стане неможливим, позаяк мета проведення перевірки буде досягнута. Вказане у сукупності, на думку заявника, свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити поновлення порушених прав та інтересів платника податків. Крім того, зупинення дії оскаржуваного наказу обумовлюється тим, що іншого способу забезпечення дотримання прав та інтересів платника податків не передбачено.

У зв`язку із наведеним, заявник повідомив про намір оскарження наказу №3485 від 10.06.2019 року у судовому порядку. Проте, з метою охорони своїх інтересів від можливих недобросовісних дій з боку суб`єкта владних повноважень з тим, щоб забезпечити Товариству реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо таке буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду, заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заява про забезпечення позову розглядається судом в порядку ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення учасників справи.

Надавши оцінку заяві про забезпечення позову та письмовим доказам, що мають відношення до її розгляду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, із наступних мотивів.

Судом встановлено, що 10.06.2019 року Головне управління ДФС у Львівській області прийняло наказ №3485 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський монтажно-заготівельний завод» на підставі ст.ст.20, 75, 78 Податкового кодексу України.

Із тексту оскаржуваного наказу слідує, що перевірку вирішено провести з 10.06.2019 року тривалістю 5 робочих днів.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, законодавець визначив, що перелік підстав для забезпечення позову є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому за відсутності передбачених вказаною статтею обставин прийняття рішення про забезпечення позову є неможливим.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.151 КАС України, адміністративний позов може бути забезпечено забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Частина 2 ст.151 КАС України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Статтею 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

Таким чином, із цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Надаючи оцінку мотивам заяви про забезпечення позову у спосіб зупинення дії наказу №3485 від 10.06.2019 року, суд враховує таке.

Згідно п.19 ч.1 ст.4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відтак, спірний наказ є індивідуальним актом у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, однією із ознак якого є встановлення строку його дії у період із з 10.06.2019 року тривалістю 5 робочих днів.

Тому суд зауважує, що вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії наказу унеможливить його реалізацію, а існуючий спір між сторонами фактично буде вирішений без розгляду справи по суті.

Так, згідно п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Отже, акт перевірки, в силу норм Податкового кодексу України не є безальтернативним документом, що складається за наслідками проведення податковим органом перевірки, як і не є обов`язковим результатом такої перевірки прийняття податкових повідомлень - рішень.

При цьому, на переконання суду, прийняття керівником податкового органу наказу про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки не створює небезпеки завдання шкоди інтересам платника податків, оскільки сам по собі факт проведення невиїзної перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду фізичній або юридичній особі та не призводить до настання невідворотних негативних наслідків. Проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обов`язкових платежів. При цьому, як зазначалося, за результатами проведення такої перевірки може бути і не встановлено будь-яких порушень платником податків вимог податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на податкові органи, про що складається довідка встановленої форми.

Щодо аргументів заявника про те, що для відновлення його прав як платника податків необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, у разі не застосування заходів забезпечення позову, то такі до уваги не беруться. Підставою для їх відхилення є необґрунтованість тверджень заявника про ймовірність настання порушень.

До того ж, судове рішення не може ґрунтуватися винятково на припущеннях і відповідно до вимог ст.242 КАС України повинно бути законним та обґрунтованим.

Щодо посилання заявника на правову позицію Верховного Суду в справі №813/112/18, то рішення суду касаційної інстанції демонструє розуміння приписів норм Кодексу адміністративного судочинства України в обставинах конкретної справи (казуальне тлумачення). При цьому, заявник, посилаючись на постанову Верховного Суду у справі №813/112/18 взагалі не обґрунтовує чому, на його думку, обставини у справі №813/112/18 є подібними із тими, що виникли у спірних правовідносинах. Відтак, таке судове рішення не може бути безумовним джерелом для вирішення будь-яких заяв про забезпечення позову безвідносно до встановлених фактів та змісту позовних вимог.

Таким чином, із поданої заяви про забезпечення позову не вбачається підставності для вжиття таких заходів, а лише вказано на незаконність наказу ГУ ДФС у Львівській області «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Львівський монтажно-заготівельний завод» №3485 від 10.06.2019 року, не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ТзОВ «Львівський монтажно-заготівельний завод», або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення у зв`язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Судом такі підстави також не встановлені.

Суд не вбачає очевидної протиправності/незаконності наказу відповідача про проведення перевірки. На переконання суду, очевидна протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, це прийняття ним таких рішень, які взагалі не передбачені законодавством України, або прийняття рішень суб`єктами, які не наділені компетенцією у відповідній сфері.

Більш того, суд до доводів заявника, викладених у заяві про забезпечення позову ставиться критично, позаяк оцінку вказаному наказу контролюючого органу буде надано за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.

Водночас, суд вбачає за необхідне наголосити на тому, що порушене право заявника/позивача буде відновлене з моменту його порушення, якщо таке буде судом встановлено при розгляді справи по суті.

Таким чином, подана заява про забезпечення позову є необґрунтованою та непідтвердженою жодними доказами, а вжиттям такого заходу забезпечення позову фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, без встановлення будь-яких обставин, дослідження доказів у судовому засіданні, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, тому у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.150, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський монтажно-заготівельний завод» про забезпечення позову - відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, та у строки визначені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки визначені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.