Справа № 1340/5992/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4094/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі за її позовом до Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій,

суддя у І інстанції Сподарик Н.І.,

час ухвалення рішення 15 год. 55 хв.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 04 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

11 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі - Управління) щодо неналежного розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 12 липня 2018 року, зареєстрованого 16 липня 2018 року за індексом 2603/5334, та щодо порушення законодавства і прав позивача;

- визнати протиправною бездіяльність начальника Управління щодо непроведення перевірки викладеного змісту з наданням неправдивої інформації у листі № 2603-вих-992 від 27 липня 2018 року;

- зобов`язати Управління розглянути по суті інформаційний запит ОСОБА_1 від 12 липня 2018 року, зареєстрованого Управлінням 16 липня 2018 року за індексом 2603/5334.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі № 1340/5992/18 позовні вимоги було задоволено частково. Зобов`язано Управління розглянути по суті інформаційний запит ОСОБА_1 від 12 липня 2018 року, зареєстрованого Управлінням 16 липня 2018 року за індексом 2603/5334, з урахуванням наданої у рішенні правової оцінки. У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Управління щодо неналежного розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 12 липня 2018 року та визнання протиправною бездіяльності начальника Управління І. Кобрина щодо непроведення перевірки викладеного змісту з наданням неправдивої інформації у листі № 2603-вих-992 від 27 липня 2018 року відмовити.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що зміст листа відповідача від 27 липня 2018 року № 2603-вих-992 критеріям точності та повноти не відповідає, оскільки інформацію, яку прагнула отримати позивачка, містить лише частково.

Окрім того, суд зазначив, що на поставлені в інформаційному запиті позивачки питання відповідач мав би зазначити повну та достовірну інформацію, що полягає у конкретній відповіді на кожне із поставлених питань.

Разом із тим, суд критично оцінив твердження позивачки з приводу порушення відповідачем строку розгляду її інформаційного запиту. Водночас, суд вбачав за необхідне роз`яснити, що максимальний строк розгляду інформаційного запиту не пропущено і відповідь надано своєчасно у межах 20 робочих днів.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності начальника Управління І.Кобрина щодо непроведення перевірки викладеного змісту з наданням неправдивої інформації у листі № 2603-вих-992 від 27 липня 2018 року, то суд вважав, що така не підлягає до задоволення, оскільки із матеріалів справи слідує, що керівником відповідача все ж вчинялися певні дії, у тому числі і перевірка інформації для підготовки відповіді на інформаційний запит позивача.

У апеляційній скарзі позивачка просила зазначене судове рішення скасувати частково та задовольнити її позовні вимоги, що були відхилені судом першої інстанції, про визнання протиправними дій Управління щодо неналежного розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 12 липня 2017 року та щодо визнання протиправною бездіяльності начальника Управління І.Кобрина. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права При цьому висновки суду є суперечливими, що в цілому призвело до неправильного вирішення справи. Звертає увагу на упереджене трактування судом фактичних обставин справи та неповне врахування аргументів позивачки при вирішенні спору.

Представник позивачки та сама ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просили скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову та задовольнити його у повному обсязі.

Представник Управління, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 12 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Управління з інформаційним запитом, зареєстрованим 16 липня 2018 року за № 2603/5334, у якому просила надати інформацію:

« 1. а) З якою метою, б)на підставі якого Законодавства України, та в) яких конкретних документів (евакуаційного листа, довідок тощо) уповноважений орган влади видав на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - безтермінове Посвідчення «Учасника війни» Серія НОМЕР_1 від 29.03.2004 року, яке дійсне на всій території України?

2. а) Яким Законом прописані пільги Учасника ВВВ, б) прописати всі пільги, які належать ОСОБА_1 за законом з часу видачі Посвідчення - Серія НОМЕР_1 від 29.03.2004 року по сьогодні (тобто пільги, які були і які є, із змінами, якщо такі були), в) та, чи серед пільг, звільнення Учасників Великої Вітчизняної війни від оплати судового мита/збору?

3) З яких підстав (факту виселення в примусовому порядку українського населення на території Польщі по Угоді від 09.09.44 року, підписаній між КНВ Польщі та УРСР) було надано статус учасників ВВ війни переселенцям з Польщі?».

Відповідь на інформаційний запит позивачки була оформлена відповідачем листом від 27 липня 2018 року № 2603-вих-992 за підписом начальника Управління І.Кобрина.

У вказаному листі відповідач повідомив, що ОСОБА_1 за інформацією, наданою Сихівським відділом соціального захисту Управління, не перебуває в останнього на обліку, як одержувач соціальних допомог, пільг чи інших компенсаційних виплат, і в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільгу, Сихівського відділу соціального захисту Управління не включена.

Окрім того, у відповіді зазначено, що посвідчення Серії НОМЕР_1 від 29.03.2004 року, що видане позивачці, не відповідає вимогам, встановленим Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року за № 302, зокрема: - запис «ким видано» не заповнено; - відсутній підпис ОСОБА_1 , який повинен скріплюватися печаткою уповноваженого органу, який видав посвідчення; - підпис керівника установи, що видала посвідчення також не скріплений відповідною печаткою.

Також у цьому листі відповідачем зазначено якими пільгами користуються «Учасники війни» та чітко роз`яснено право на оскарження відповіді у разі незгоди із такою.

Не погоджуючись із діями й бездіяльністю відповідача та його керівника, змістом відповіді на інформаційний запит та строками, у які така була надана, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як визначено частиною 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VІ), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 2939-VІ право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 2 статті 5 Закону № 2939-VІ визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Як визначено частиною 1 статті 12 Закону № 2939-VІ суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VІ встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Визначене поняття «суб`єкт владних повноважень» не охоплює посадових осіб і службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, оскільки за своїм статусом та колом повноважень вони не підпадають під розуміння органу державної влади та інших суб`єктів, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI. У зв`язку з цим такі особи не можуть (не мають здатності) виконувати обов`язки розпорядника інформації, у тому числі обов`язки щодо обліку та оприлюднення публічної інформації (статті 14, 15 Закону № 2939-VI).

Як слідує із позовної заяви ОСОБА_1 , вона просить визнати протиправною бездіяльність начальника Управління І.Кобрина, який в силу наведених вимог Закону № 2939-VІ не є суб`єктом владних - розпорядниками інформації, і у спірних правовідносинах діє від імені Управління.

Приписами частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

З огляду на викладене позовна вимога Драган Л.М . щодо визнання протиправною бездіяльності начальника Управління І.Кобрина при розгляді її інформаційного запиту задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VІ розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частиною 1 статті 20 Закону № 2939-VІ встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Пунктом 4 частини 1 статті 20 Закону № 2939-VІ передбачено, у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Разом іщ тим, як свідчать матеріали справи, інформаційний запит ОСОБА_1 від 12 липня 2018 року Управлінням зареєстровано 16 липня 2018 року за індексом 2603/5334, а відповідь на нього відповідачем надано лише 27 липня 2018 року за № 2603-вих-992. При цьому відповідачем позивачку не було повідомлено про продовження строку розгляду її інформаційного запиту.

Таким чином, слід погодитися з доводами ОСОБА_1 про недотримання Управлінням встановленого Законом № 2939-VІ строку розгляду її інформаційного запиту від 12 липня 2018 року, а отже про наявність у його діях протиправної бездіяльності.

Надання відповідачем неповної інформації на звернення позивачки ОСОБА_1 було встановлено судом першої інстанції і його рішення у цій частині учасниками справи у апеляційному порядку не оскаржується.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Управління щодо неналежного розгляду її інформаційного запиту від 12 липня 2018 року підлягає до задоволення.

Частиною 1 статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі № 1340/5992/18 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та прийняти постанову, якою такі позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо несвоєчасного надання відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 від 12 липня 2018 року.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо надання ОСОБА_1 неповної інформації на її інформаційний запит від 12 липня 2018 року.

У задоволенні решти відповідних позовних вимог відмовити.

У частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 10 червня 2019 року.