Справа № 826/6107/18
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6107/18 Суддя першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Коротких А.Ю.

Федотова І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні абз. 2 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, посадових обов`язків, наказів керівництва та вимог п. 2 ч. 1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31 січня 2018 року № 66 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 08 лютого 2018 року № 129 о/с щодо звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби);

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві;

- стягнути та зобов`язати виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Національної поліції у місті Києві, подав апеляційну скаргу, у якій, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є встановлені дані про порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, а саме абз. 2 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, посадових обов`язків, наказів керівництва та вимог п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію». Скаржник стверджує, що під час обрання виду дисциплінарного стягнення ним було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, її ставлення до посадових обов`язків та рівень кваліфікації. Однак, незважаючи на отримані позивачем заохочення незадовго до вчинення дисциплінарного проступку, обставини, за яких вчинено вказаний дисциплінарний проступок позивачем підірвали авторитет Національної поліції України, дискредитували звання поліцейського, а тому застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення було здійснено в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що посадовими особами відповідача під час проведення службового розслідування не зазначено у чому виразилось вчинення дисциплінарного проступку та в чому полягає порушення абз. 2 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, посадових обов`язків та наказів керівництва.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відповідності до ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та поданого письмового відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01 вересня 2010 року проходив службу в органах внутрішніх справ та в подальшому в органах Національної поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 05 травня 2016 року № 31 о/с позивача призначено на посаду інспектора Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві, з 05 травня 2016 року позивач проходив службу на посаді інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31 січня 2018 року за № 66 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 » за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні абз. 2 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, посадових обов`язків, наказів керівництва та вимог п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» на інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта ОСОБА_1 , накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві № 129 о/с від 08 лютого 2018 року «Щодо особового складу» інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Головного управління поліції Головного Національної поліції у м. Києві ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Вважаючи звільнення із служби неправомірним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані позивачем накази прийнято відповідачем без урахування всіх обставин, необґрунтовано, нерозсудливо, упереджено, без дотримання балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці накази, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (надалі - Дисциплінарний статут), Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Обов`язки поліцейського, визначені ст. 18 Закону № 580-VIII, відповідно до вимог якої поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі ст. 2 названого статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ст. 5 Дисциплінарного статуту).

В силу вимог ст. 12 Дисциплінарного статуту звільнення з органів внутрішніх справ є одним з видів дисциплінарних стягнень, які можуть накладатися на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування (ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Як вбачається з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до п. 8.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС від 13 березня 2013 року № 230 (чинної на дату виникнення спірних відносин; далі - Інструкція) підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Згідно з пунктом 2.1. Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з пунктом 8.2 Інструкції в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про:

обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі;

час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім`я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам;

наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками;

умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього;

вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено;

наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Як вбачається матеріалів справи, підставою для призначення службового розслідування слугувало отримання відповідачем спецповідомлення про внесення до реєстру досудових розслідувань відомостей щодо можливих неправомірних дій поліцейських Голосіївського управління поліції за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В тексті висновку службового розслідування від 31 січня 2018 року зазначено: «вчинення причин та умов, які сприяли скоєнню надзвичайної події, установлено, що інспектор сектору ювенальної превенції відділу превенції Голосіївського УП старший сержант поліції Дзюбенко С.О., нехтуючи інтересами служби, присягою поліцейського, свідомо ігноруючи вимоги Закону України «Про Національну поліцію», Правила етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, в частині дотримання законодавства та неухильного виконання вимог статутів, вступив у неділові відносини з ОСОБА_3 , вимагав та отримав від нього неправомірну грошову винагороду, що призвело до відкриття кримінального провадження».

Водночас, вказані обставини свідчать про те, що висновок службового розслідування за фактом затримання ОСОБА_1 ґрунтуються лише на матеріалах кримінального правопорушення. Жодних обставин, які б доводили вину позивача у вчиненні дисциплінарного проступку відповідач не встановив.

Тобто, дисциплінарним проступком в даному випадку визнано дії, які кваліфіковані органом досудового розслідування як такі, що містять ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України і наявність чи відсутність яких щодо позивача є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Разом з тим, текст висновку службового розслідування від 31 січня 2018 року не містить відомостей про: час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення саме дисциплінарного проступку, а не кримінального правопорушення про яке зазначено у висновку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями позивача та їх наслідками; наявність вини особи у вчиненні дисциплінарного правопорушення, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Аналізуючи матеріали службового розслідування щодо позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що комісією, яка проводила службове розслідування не вжито необхідних заходів для повного та всебічного встановлення обставин події, у зв`язку з якою проводилось службове розслідування, часу, місця, способу вчинення порушення, наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та, власне, органи внутрішніх справ, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Проте, відповідно до матеріалів справи вбачається, що за час проходження служби позивача нагороджено за активну участь у ліквідації наслідків негоди у м. Києві в 2013 році та Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві №851 о/с від 09 вересня 2014 року. Крім того, відповідно до наявної в матеріалах справи копії службової характеристики ОСОБА_1 на критику в свою адресу реагує правильно та вживає заходів по усуненню недоліків, за характером спокійний, врівноважений, здатний переносити труднощі служби, постійно працює над підвищенням свого професійного та культурного рівня.

Однак, дані обставини не враховані належним чином відповідачем.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вчинення особою - поліцейським дій, за які передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Разом з тим, притягнення до різних видів юридичної відповідальності передбачає дотримання відмінних і самостійних (окремих) процедур, які передують ухваленню рішення що накладення певного виду стягнення.

Зокрема, питання про наявність підстав для накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях поліцейського є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, відтак можна робити висновки про правомірність спірного рішення.

В аспекті спірних правовідносин треба зауважити, що з`ясування обставин, які слугували приводом для службового розслідування (скоєння кримінального правопорушення), не може обмежуватися лише проміжними офіційними результатами досудового розслідування.

Крім того, в межах дисциплінарного провадження не можна встановити наявність чи відсутність події, що може бути кваліфікована як кримінальне правопорушення, і, відповідно, встановити, що вказана подія (за умови підтвердження її наявності) є правопорушенням.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським своїх посадових обов`язків та дотримання законодавства під час виконання посадових обов`язків можуть бути кваліфіковані як дисциплінарний проступок у тих межах, у яких відповідні дії не можуть бути визнані адміністративним чи кримінальним правопорушенням, що віднесено до компетенції інших органів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач фактично у своєму висновку за результатами службового розслідування відтворив виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які у своїй сукупності дали органам досудового розслідування підстави допускати, що ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення та надати йому правову кваліфікацію. Тобто, відповідач фактично посилався на відомості, які стали підставою для повідомлення позивача про підозру у вчиненні злочину за фактом реєстрації в ЄРДР № 0012162 відомостей про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Разом з тим, повідомлення про підозру є тільки формальним (офіційним) припущенням органу (посадової особи), який проводить досудове розслідування, про те, що конкретна особа причетна до злочину. Таке припущення ґрунтується на неостаточних (неповних) результатах досудового розслідування і кримінально-правова кваліфікація поставленого їй за провину діяння може бути змінена. З часу оголошення цієї підозри особа набуває статусу підозрюваного, однак її вину у вчиненні злочину ще потрібно довести, принаймні на цій стадії кримінального провадження твердити про її винуватість як доведений факт не можна.

Водночас, дисциплінарна відповідальність є окремим (самостійним) видом юридичної відповідальності і вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того яку кримінально-правову кваліфікацію ті самі дії особи-поліцейського отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали чи можуть настати для такої особи.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08 травня 2019 року у справі № 807/196/17.

Однак, в матеріалах службового розслідування відсутні відомості щодо дослідження комісією, що здійснювала службове розслідування інших відомостей, крім тих, які були підставою для оголошення позивачу підозри у вчиненні злочину.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII передбачає в якості окремої підстави для припинення служби у поліції набрання законної сили рішенням суду щодо кримінального правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 70 Закону № 580-VIII поліцейський, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, може бути відсторонений від посади в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Водночас, вказані заходи відповідачем вжиті не були, натомість, за відсутності підстав (вироку суду) позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено без з`ясування обставин щодо вчинення ним дисциплінарного проступку.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що в даному випадку, причетність ОСОБА_1 до вчинення кримінального правопорушення, яке внесено до ЄРДР № 0012162 була встановлена під час досудового розслідування. Кримінальне провадження №0000014, розпочате за ч. 2 ст. 368 КК України, на час вирішення даної справи по суті не завершено.

Вказані дії позивача кваліфіковані відповідачем також як порушення абз. 2 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, посадових обов`язків, наказів керівництва та вимог п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію».

Разом з тим, висновок службового розслідування не містить конкретизації того, які саме дії позивача свідчать про вчинення ним дисциплінарного проступку.

Отже, матеріалами службового розслідування не доведено наявність правових підстав для звільнення позивача з служби з підстав, що були зазначені в оскаржуваних наказах.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті рішень про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку за який його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно, оскаржувані позивачем накази є неправомірними та підлягають скасуванню, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Всі вказані в апеляційній скарзі доводи відповідача зазначених висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Оскільки в апеляційній скарзі відповідача відсутні посилання на неправильність розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегією суддів не здійснюється перевірка законності судового рішення у цій частині.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов