Справа № 718/1115/19
Суддя: Олексюк Т. І.
Дата ухвалення: 2019-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №718/1115/19
Провадження №2-а/718/17/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2019 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.

секретаря - Пітак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ВГДР УПП в Чернівецькій області Федорюка Івана Ярославовича, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № НК 410197 від 26.01.2019 року відносно нього у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, та закрити справу. Свої вимоги мотивує наступним.

12 квітня 2019 року ним було отримано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 410197 від 10.04.2019 року, відповідно до змісту якої 10.04.2019 року о 12:25год., на автодорозі Т-2667 Кіцмань - Сторожинець Чернівецької області Кіцманського району км 12-400 та 14+800 начальник філії «Кіцманський райавтодор» ОСОБА_1 порушив правила, норми, стандарти щодо забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, ямковість. вибоїни, аварійна ділянка дороги, чим скоїв адмінправопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, з накладенням штрафу у розмірі 1020грн.

З винесеною постановою не погоджується, оскільки в ній не міститься жодного посилання на норму (пункт) правил, норм і стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху при утриманні шляхів, яка порушена. Відсутні в ній і відомості про те, що їх дотримання входить в коло службових обов`язків саме позивача. Посилається на ст.10 Закону України «Про автомобільні дороги» та зазначає, що балансоутримувачем автомобільних доріг загального користування у Чернівецькій області є Служба автомобільних доріг у Чернівецькій області. В даному випадку замовлення на ліквідацію перешкод в дорожньому русі на зазначеній ділянці дороги від балансоутримувача дороги не надходило, в планах виконання робіт ці роботи не передбачені та фінансування на проведення цих робіт не проводилось.

Відповідно до п.11 постанови КМУ від 30.03.1994р. № 198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», ч.1 ст.24 Закону України «Про дорожній рух», п.1 ст.13 Закону України «Про автомобільні дороги», позивач не є суб`єктом адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до приписів даних норм відповідні обов`язки покладено саме на власника автодороги або відповідний державний орган.

Оскаржувана постанова прийнята з порушенням порядку, передбаченого Законом України «Про поліцію», ст.14 Закону України «Про дорожній рух», ПДР України (п.1.1, п.1.5, п.1.9), ст.ст.7, 33, 140, 245, 251 КУпАП, наказу МВС «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» від 07.11.2015р. № 1395, а тому підлягає скасуванню. З підстав, передбачених ст.ст.72, 73, 76, 77, 96 КУпАП, просив позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 подав письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідачів ОСОБА_2 подала відзив на позов, у якому заперечувала проти задоволення заявлених позивачем вимог тим, що, оскільки позивач є начальником філії «Кіцманський райавтодор» та керівним працівником дорожньо-експлуатаційної організації, він несе відповідальність за вказану у постанові частину вулично-шляхової мережі, у відповідності до ст.24 Закону України «Про дорожній рух», якою передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Доказом того, що саме позивач є уповноваженою особою, яка здійснює керівництво і організацію робіт щодо виконання робіт по будівництву, ремонту та утриманню доріг, є Посадова інструкція позивача.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.04.2019 року ВБДР УПП в Чернівецькій області Федорюком І.Я. винесено постанову № НК 410197 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, відносно ОСОБА_1

За змістом даної постанови 10.04.2019 року о 12:25год. на автодорозі Т-2667 Кіцмань-Сторожинець Чернівецької області км12+400 та 14+800 начальник філії «Кіцманський райавтодор» ОСОБА_1 порушив правила, норми, стандарти щодо забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, ямко вість, вибоїни, аварійна ділянка дороги, чим своєї адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1020 гривень.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про автомобільні дороги» автомобільні дороги поділяються на: - автомобільні дороги загального користування; - вулиці і дороги міст та інших населених пунктів; - відомчі (технологічні) автомобільні дороги; - автомобільні дороги на приватних територіях.

Згідно ст.10 цього Закону органами, що здійснюють управління автомобільними дорогами загального користування, є: - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства; - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення; - Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні та Севастопольська міська державні адміністрації.

Як передбачено ст.13 Закону України «Про автомобільні дороги», орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за: 1) стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування; 3) відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом; 4) відповідність нормативно-правовим актам розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; 5) цільове використання бюджетних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг загального користування; 6) санітарний та екологічний стан автомобільних доріг загального користування та їх смуг відведення.

Відповідно до ст.49 закону України «Про автомобільні дороги», відповідальність за порушення законодавства про автомобільні дороги несуть власники доріг, органи, що здійснюють управління автомобільними дорогами, та користувачі автомобільних доріг, винні у порушенні вимог цього Закону.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.140 КУпАП настає у випадках порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Диспозиція ж ч.1 ст.140 КУпАП є бланкетною: «порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць...».

Окрім того, ст.14 КУпАП передбачає відповідальність посадових осіб за адміністративні правопорушення, пов`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії НК № 410197 від 10.04.2018 року зазначено лише про порушення ОСОБА_1 . правил, норм, стандартів щодо забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, проте не зазначено про порушення відповідних вимог ПДР та Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільні дороги», тобто не конкретизовано, які саме дії вчинив, або бездіяльність допустив ОСОБА_1 та чи входило до його службових обов`язків дотримання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць.

За загальновідомими фактами, територіальні дороги України позначаються літерою «Т» і чотиризначним цифровим індексом в якому перші дві цифри індекс області, дві другі номер дороги.

Автомобіль дорога Т 2607: Кіцмань (М-19) Берегомет (Н-10) Глиниця (Т 2601) Сторожинець (Р-62, Т 2608) Глибока (Т 2605) Опришени з під`їздом до станції Вадул-Сірет.

Згідно постанови КМУ від 30.01.2019р. № 55 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення», автодорога М-19 (Доманове (на м.Брест) - Ковель - Чернівці - Тереблече (на м.Бухарест)), автодорога Н-10 (Стрий - Івано-Франківськ - Чернівці - Мамалига (на м.Кишинів), автодорога Р-62 (Криворівня - Усть-Путила - Старі Кути - Вижниця - Сторожинець Чернівці), Т-26-01 (Криворівня - Усть-Путила - Старі Кути - Вижниця - Сторожинець Чернівці), Т-26-08 (Сторожинець - контрольно-пропускний пункт Красноїльськ), Т-26-05 (/М-19/ Глибока) віднесені до автомобільних доріг загального користування державного значення.

Договори за № 14 від 03.02.2018р. та № 9 від 03.03.2018 року про закупівлю послуг за державні кошти, на які посилається та додає до відзиву представник відповідача, укладені, зокрема між Службою автомобільних доріг у Чернівецькій області (Замовник) та ДП «Чернівецький облавтодор ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (Виконавець), що не спростовує, а підтверджує доводи саме позивача.

Як зазначає Пленум Вищого адміністративного суду у постанові № 2 від 06.03.2008р. «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Так, відповідно до ч.ч.2, 4 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов`язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Також, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи - позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог ст.72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Згідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Тому стосовно заявленої вимоги про визнання оскаржуваної постанови протиправною не вбачається підстав для задоволення.

На підставі викладеного, ст.19 Конституції України, ст.ст. 7, 140, 245, 251, 252, 268 КУпАП, керуючись ст.ст. 2, 72, 77, 78, 242-246, 250, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 410197 від 10 квітня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В частині заявлених вимог про визнання постанови протиправною відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: