Справа № 405/4262/18(2-а/405/128/18)
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2019 року м. Дніпросправа № 405/4262/18(2-а/405/128/18)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Лащенко Р.В.,

за участю сторін (представників): позивача - ОСОБА_2 , представник відповідача Іванін І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, із застосуванням режиму відео конференції, в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 січня 2019 року (суддя 1-ї інстанції Іванова Л.А.) у справі №405/4262/18(2-а/405/128/18) за позовом ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання незаконним його (позивача) затримання працівниками УСБУ в Кіровоградській області, що мало місце по вулиці Верхній Пермській у м. Кропивницький 04.05.2018 року близько 15 годин 40 хвилин; визнання незаконними дії працівників УСБУ в Кіровоградській області, які полягають у незаконному його (позивача) затриманні на АДРЕСА_1, та в подальшому спричиненні йому (позивачу) тілесних ушкоджень, безпідставному застосуванні спеціальних засобів, які призвели до поранення лівої кінцівки, що мало місце 04.05.2018 року близько 15 годин 40 хвилин, а також порушення вказаними посадовими особами його (позивача) права на захист.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 січня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі, на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу через порушення норм процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для прийняття законного рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач, з посиланням на норми Конституції України, зазначає, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки працівниками відповідача були вчинені незаконні дії, що полягали у незаконному затримані, спричиненні тілесних ушкоджень, поранення. Зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм КАС України жодного разу не викликав позивача до суду, не розглянув подані клопотання.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано відзив, в якому просить у її задоволенні відмовити. У відзиві зазначив, що дії, вчинені були працівниками відповідача в рамках кримінального провадження, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що такі можуть бути оскаржені в порядку, встановленому КПК України.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки позивачем у позові заявлені вимоги пов`язані з оскарженням діяльності органів досудового слідства, оскарження яких підлягає в порядку КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів позовної заяви, що 04.05.2018 близько 15 год. 40 працівники УСБУ в Кіровоградській області поруч із будинком АДРЕСА_1 із застосуванням по відношенню до позивача сили та травматичної вогнепальної зброї, затримали його нібито безпосередньо (щойно) після прийняття пропозиції та отримання неправомірної вигоди з подальшим доставленням його до слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області, де його було затримано в порядку ст. 208 КПК України в рамках зазначеного вище досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000059 від 01.05.2018.

Враховуючи те, що дії працівників УСБУ в Кіровоградській області, які викладені у вказаному позові, стосуються незаконного затримання позивача, що спричинило йому тілесні ушкодження та безпідставне застосування спеціальних засобів, тощо, спір полягає не з приводу реалізації працівниками УСБУ в Кіровоградській області управлінських функції як суб`єкта владних повноважень, а з правовідносин, які склались при організації останніми виконання правоохоронної функції відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, а саме, у зв`язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 від 01.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, виходячи із положень наведеної норми, законом може бути передбачено вирішення певних категорій публічно-правових спорів у порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, спір набуває ознак публічно-правового за наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, які виконують владні управлінські функції.

Водночас, в силу пункту другого частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Отже, публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України, судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначаються виключно законами. Правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 10 статті 3 КПК України передбачено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Кримінальний процесуальний кодекс України містить главу 26, яка визначає порядок оскарження рішень дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, в тому числі органів досудового розслідування та прокурорів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 року № 6-рп/2001 правосуддя України здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1666а15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №826/13340/15.

Крім того, як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 року № 19-рп, з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

Тобто, оскаржувана позивачем бездіяльність відповідача пов`язана з виконанням обов`язків в рамках кримінального провадження, а тому питання, що є предметом позову регламентуються Кримінальним процесуальним кодексом України і мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами, та є посяганням на її процесуальну незалежність.

Отже, спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, при визначенні юрисдикцій у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов`язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Відповідно до п. 1 ч. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи те, що дії працівників УСБУ в Кіровоградській області, які викладені у вказаному позові, стосуються незаконного затримання позивача, що спричинило йому тілесні ушкодження та безпідставне застосування спеціальних засобів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки у цьому позові позивач ставить питання про неправомірні дії посадових осіб - працівників УСБУ в Кіровоградській області щодо затримання позивача в порядку ст.208 КПК України в рамках зазначеного вище досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000059 від 01.05.2018.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції констатує порушення судом першої інстанції норми процесуального права, а саме строку для постановлення ухвали, у відповідності до ст. 170 КАС України, з дня надходження позовної заяви до суду - 04.07.2018р.

Також колегія суддів вважає за необхідне змінити абзац 2 резолютивної частини ухвали суду від 09.01.2019р., щодо роз`яснення судом першої інстанції позивачеві, що даний позов підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства, оскільки норами КПК України регламентовано оскарження дій зазначених позивачем у позові.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими, проте є підстави для зміни резолютивної частини оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Абзац 2 резолютивної частини ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 січня 2019 року у справі №405/4262/18(2-а/405/128/18) за позовом ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій - змінити, виклавши його в наступній редакції: «Роз`яснити ОСОБА_2 , що оскарження дій, зазначених у позові, підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства».

В іншій частині ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 січня 2019 року у справі №405/4262/18(2-а/405/128/18) за позовом ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2019року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва