Справа № 160/3248/19
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року Справа № 160/3248/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Неклеса О.М., одноособово розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову в призначенні пенсії, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить: - визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призна ченні ОСОБА_1 , пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 , загиблого 14 червня 2016 року при виконанні бойового завдання в зоні проведення Антитерористичної операції; - зобов`язати відповідача призначити мені, ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого, пенсію в разі втрати годуваль ника ОСОБА_2 , загиблого 14 червня 2016 року при виконанні бойового завдання в зоні проведення Антитерорис тичної операції.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 30.04.2007 року до 14.06.2016 року проживала однією сім`єю з чоловіком ОСОБА_2 . 14 червня 2016 року чоловік загинув при виконанні бойових завдань поблизу населеного пункту Павлопіль Волновахського району Донецької області. Рішенням від 16 лютого 2017 року Індустріального районного суду міста Дніпропетровська встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_1 по день смерті ОСОБА_2 . Позивач отримала статус члена сім`ї загиблого та отримала посвідчення «Члена сім`ї загиблого». 12.03.2019 року позивач звернулася з заявою до Головного управ ління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з приводу призначення пенсії в разі втрати годувальника. У відмові в призначенні пенсії на заяву від 12.03.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетров ській області зазначило, що 30.01.2019 року Дніпровським обласним військовим комісаріатом Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області були надані документи на ім`я ОСОБА_1 для призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ». Підставою для відмови стало відсутність свідоцтва про шлюб з ОСОБА_2 . В цій відмові взагалі не зазначено, що позивач має статус члена сім`ї загиблого та посвідчення «Члена сім`ї загиблого».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2019 року відкрито провадження по справі №160/3248/19 за вищезазначеним позовом та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
25 квітня 2019 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав. Призначення пенсії, зокрема по втраті годувальника, відбувається згідно Розділу IV Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з дотриманням вимог
Порядку № 3 -1. До наданих документів відповідно до порядку було надано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2017 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_1 по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2017 стосується визначення юридичного факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 і не змінює собою свідоцтво про шлюб. Відповідно до п. 10 Порядку встановлено, що документом, який дає право на призначення пенсії в разі втрати годувальника дружини є тільки свідоцтво про шлюб. Таким чином, обов`язковою умовою для визнання за членами сім`ї померлого права на пенсію в разі втрати годувальника є наявність права померлого на пенсію за Законом № 2262-ХІІ. За таких обставин, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії позивачу є правомірними, оскільки головне управління діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.
08 травня 2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_3 не погоджується з аргументами викладеними у відзиві на позов.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.
Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що з 30.04.2007 року до 14.06.2016 року ОСОБА_3 проживала однією сім`єю з чоловіком ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік ОСОБА_2 загинув при виконанні бойових завдань поблизу населеного пункту Павлопіль Волновахського району Донецької області, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №2053 від 15.06.2016 року та свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 21.06.2016 року.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16.02.2017 року встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_1 по день смерті ОСОБА_2 .

Вищезазначене рішення набрало законної сили 28.02.2017 року.

Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпрі ради розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення статусу «Члена сім`ї загиблого» та видати посвідчення «Члена сім`ї загиблого».

07 грудня 2017 року ОСОБА_1 видано посвідчення «Члена сім`ї загиблого» серія НОМЕР_2 , яке надає їй право на пільги.

Листом №1864/Г-09 від 21.03.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області області, посилаючись на приписи Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ст.21 Сімейного кодексу України, повідомило позивача, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16.02.2017 року стосується визначення юридичного факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 і не замінює собою свідоцтво про шлюб. Підстави для призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ відсутні.

Не погоджуючись зазначеними діями відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Пенсійні правовідносини є одним із видів суспільних відносин і особливою формою здійснення права на пенсію. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 85 у поєднанні із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, заходи регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства.

Базовим нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі за текстом - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 5 Закону №1058-IV він регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим законом визначаються, зокрема, принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону №1058-IV види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення визначаються, виключно, законами про пенсійне забезпечення.

Статтею 36 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Також згідно частини 1 статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі за текстом - Закон №2262-XII) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

Згідно з частиною 4 статті 30 Закону №2262-XII непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або є особами з інвалідністю; дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

У цій статті визначені умови, за яких членам сім`ї, зазначеним у її другій частині, призначається пенсія у зв`язку із втратою годувальника, а також закріплено право та умови отримання цієї виплати усиновленими дітьми, пасинками та падчерками, неповнолітніми дітьми, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, в разі їх усиновлення.

Зі змісту цих норм вбачається, що перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника, є вичерпним. Вони не містять правил, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї, як-от спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов`язків.

Вжиті в Законі №2262-XII поняття "чоловік" та "дружина" позначають одного з подружжя. За частиною першою статті 21 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) подружжя утворюється тільки на підставі шлюбу - добровільного сімейного союзу жінки та чоловіка, зареєстрованого в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі статтею 36 СК України саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 2 статті 21 СК України, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Але при цьому вони не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки.

Ззовні такі відносини подібні до шлюбних. Однак попри цю схожість, вони не не ототожнюються з ними, і жінка та чоловік, які утворили неодружену сімейну пару та за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттям "чоловік" та "дружина", позаяк саме цими термінами закон персоніфікує кожного з подружжя як суб`єкта правовідносин між собою.

У законодавстві про пенсійне забезпечення ясно й однозначно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім`єю без шлюбу, не належать.

У розумінні частини 4 статті 30 Закону №2262-XII право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка та чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали однією сім`єю без шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, і після смерті того з них, хто за життя утримував другого, той, хто залишився жити, не набуває права на призначення йому пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника.

Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2019 року по справі №1140/2694/18.

Крім того, аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 10.03.2015 по справі № 21-615а14.

Доказів реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , який загнув 14 червня 2016 року, в державному органі реєстрації актів цивільного стану, у встановленому законом порядку, позивачем суду не надано. Що свідчить про відсутність у позивача права на призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у ході розгляду справи відповідачем доведено правомірність оскаржуваних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, та судом встановлено, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, порушень прав позивача не допускав, що свідчить про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову .

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, Наб. Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправною відмову в призначенні пенсії, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2019 року.

Суддя О.М. Неклеса