Справа № 0540/8592/18-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року справа №0540/8592/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Святодух О.Б.,

представника позивача Музиканта В.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі №0540/8592/18-а (головуючий І інстанції Чучко В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача прийняти наказ про надання земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 14 років із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, загальною площею 11,3197 га ріллі, для ведення фермерського господарства на території Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області за межами населених пунктів (кадастровий номер НОМЕР_8).

В обґрунтування позову зазначив, що наказом ГУ Держземагенства у Донецькій області 27.03.2014 року позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки строком на 14 років.

29.12.2014 року висновком міськрайонного управління Держземагенства у м. Красний Лиман та Краснолиманському району Донецької області № 154 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, позивачу для ведення фермерського господарства на території Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області за межами населених пунктів.

Проте, в подальшому позивач неодноразово звертався до відповідача з клопотаннями про затвердження проекту землеустрою та прийняття рішення про надання земельної ділянки в довгострокову оренду, однак відповідач відмовляв та повертав проекти на доопрацювання.

Навіть при наявності судових рішень, якими зобов`язано відповідача затвердити проект землеустрою, земельна ділянка так і не передана позивачу в оренду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення, прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Відповідач з 2015 року по 2018 рік протиправно відмовляв в затвердженні проекту землеустрою позивачу, що встановлено судовими рішеннями.

Оскільки проект землеустрою позивача затверджений відповідачем, останній відповідно до ч.10 ст.123 ЗК України має передати земельну ділянку позивачу в оренду, а в рішенні про надання земельної ділянки вказати умови вилучення земельних ділянок у землекористувачів.

З огляду на правову позицію ВП ВС в постанові від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16 саме відповідач повинен витребувати земельні ділянки у незаконних набувачів. При цьому оскаржувати державні акти та рішення про передачу земельних ділянок не є необхідним.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

Фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 09 вересня 2013 року звернувся до ГУ Держземагенства у Донецькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 11,3000 га ріллі для ведення фермерського господарства в довгострокову оренду (а.с. 55-57).

Наказом Головного управління Держземагенства у Донецькій області від 27 березня 2014 року № ДЦ/:03:000/00000781 позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки строком на 14 років (а.с. 9-10).

29 грудня 2014 року висновком міськрайонного управління Держземагенства у м. Красний Лиман та Краснолиманському району Донецької області № 154 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства на території Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області за межами населених пунктів.

З метою затвердження проекту землеустрою позивач неодноразово звертався до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із відповідними клопотаннями про затвердження проекту землеустрою та прийняття рішення про надання земельної ділянки в довгострокову оренду, проте відповідач листами від 24.09.2015 року, 23.12.2015 року, 12.03.2016 року, 16.06.2016 року, 04.04.2017 року, 23.05.2017 року, відмовляв та повертав проекти на доопрацювання (а.с. 11-19).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року по справі №805/2158/17-а, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року відповідача зобов`язано повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 в оренду (а.с. 20-35).

У подальшому позивач звертався до суду, оскільки відповідач відмовляв позивачу у затвердженні проекту землеустрою та надання земельної ділянки в оренду (а.с. 36-53).

Як свідчать матеріали справи, 28 вересня 2016 року наказами № 2100-СГ, № 2101-СГ, № 2102-СГ, № 2104-СГ та наказом від 29 вересня 2016 року № 2127-СГ громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 надані дозволи на розроблення документації із землеустрою (а.с. 80-84).

Відповідно до наказу від 20 жовтня 2016 року №2216-СГ про надання згоди на поділ земельної ділянки, ОСОБА_3 надано згоду на поділ земельної ділянки площею 11,3197 га (кадастровий номер НОМЕР_8 ), що перебуває у запасі із цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення, на території Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області за межами населених пунктів, на підставі якого зазначену земельну ділянку було розділено на 6 (шість) ділянок (а.с. 85) з кадастровими номерами НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 . (а.с.92-109)

Наказами від 31 січня 2017 року № 183-СГ, № 184-СГ, № 198-СГ, № 199-СГ та наказами від 01 лютого 2017 року № 205-СГ, № 208-СГ громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 затверджено проекти землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок безоплатно та надано безоплатно у власність земельні ділянки (а.с. 86-91).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що земельна ділянка,щодо якої позивач просить зобов`язати відповідача прийняти наказ про надання її в довгострокову оренду, розділена на 6 інших земельних ділянок, які передані у власність громадянам, тому не є землею державної власності, отже відсутні підстави для задоволення позову.

Оцінка суду.

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно частиною другої статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

На підставі ч. 1, 2 та п. «2а» ч. 3 ст. 22 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини першою статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із:а) земельної ділянки, що належитьнаправівласності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, щоналежатьгромадянам-членам фермерського господарства на праві приватної власності;в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Згідно ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

На підставі ч.ч. 1,2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як визначено ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Як свідчать дані Держгеокадастру земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 не існує, оскільки розділена на 6 інших земельних ділянок , що передані у власність громадянам.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 не існує , розділена на 6 земельних ділянок, а отже не є землею державної власності, право власності на землю інших громадян не скасовано у встановленому Законом порядку, тому у відповідача відсутні правові підстави для прийняття наказу про надання земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 в довгострокову оренду позивачу.

Представник позивача зазначених обставин не заперечує, погоджується з ними.

Отже, позов задоволенню не підлягає.

Суд не приймає доводи апелянта про наявність підстав для передачі земельної ділянки позивачу в оренду з визначенням в своєму рішенні умов вилучення земельних ділянок у незаконних землекористувачів, оскільки в цій справі правомірність отримання іншими громадянами спірної земельної ділянки не є предметом спору.

Суд також не приймає посилання позивача на правову позицію ВП ВС в постанові від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16, оскільки зазначене судове рішення прийнято стосовно правовідносин, які не є тотожними спору за цією справою.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі №0540/8592/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі №0540/8592/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 11 червня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 червня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова