Справа № 520/2269/19
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

31 травня 2019 р. № 520/2269/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Зінченко А.В.

при секретарі- Алавердян Е.А.

за участі представників сторін:

позивача - Качанова Є.О.

відповідача - Зекової С.П., Ковальової М.І, Білоконь С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанська технологічна компанія" (вул. 17 Вересня, буд. 8-А,с. Сніжків,Валківський район, Харківська область,63042, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Слобожанська технологічна компанія", звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення № 3 від 22.02.2019 року, яким позивачу донараховано податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 821777,00 грн. та застосовано штрафні ( фінансові) санкції у розмірі 188110,25 грн. , податкове повідомлення-рішення № 3 від 22.02.19 року, яким позивачу донараховано податок на додану вартість в розмірі 291965,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 72991,25 грн., податкове повідомлення-рішення № 3 від 22.02.19 року, яким визначена сума завищеного від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 354837,00 грн.; податкове повідомлення-рішення № 3 від 22.02.19 року, яким зменшено суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та встановлено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 80429,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 20107,25 грн.

Позивач вважає, що зазначені податкові повідомлення-рішення є неправомірними, необґрунтованими, безпідставними через відсутність доказів порушення підприємством податкового законодавства, а тому просить скасувати їх в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечували, вказав, що винесені податкові повідомлення-рішення повністю відповідають вимогам діючого законодавства, а тому є законними та обґрунтованими, надали до суду відзив на позов в обґрунтування своєї позиції, у задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Слобожанська технологічна компанія», юридична особа, що зареєстрована 18.10.2012 р., ідентифікаційний код (ЄДРПОУ) 38383822, є платником податку на додану вартість та здійснює господарську діяльність з виробництва герметиків, герметизуючих, гумових, нетканих, пластмасових та інших хімічних виробів та їх подальшу реалізацію, як на внутрішньому ринку України так і на зовнішньоекономічному ринках. Як вітчизняний виробник ТОВ «СТК» здійснює експорт власної продукції більше ніж у 20 країн світу.

Для потреб виробництва ТОВ "СТК" закуповує сировину, як на території України так і за кордоном. Протягом майже п`яти років, ТОВ "СТК" купує основні види сировини для власного виробництва у одних і тих самих перевірених роками постачальників, оскільки сировина, яка необхідна для виробництва герметизуючих матеріалів є специфічним товаром.

Зокрема, закупівлю промислової фольги ТОВ "СТК" здійснює у "МАХ ALUMNIUM" (Китай), поліізобутилену у " Sim Technology Group" LTD (Південна Корея), регенерату бутилового у ТОВ "Гумтекс" (Україна), який фактично є одноосібним постачальником такої специфічної сировини в Україні.

Матеріалами справи підтверджено, що ГУ ДФС України у Харківській області під час камеральної перевірки 19.03.2018 року Актом № 3881/20-40-12-02-08/38383822 офіційно визнало ТОВ "Гумтекс" основним Постачальником для ТОВ "СТК".

У грудні 2018 року, службовими особами Головного управління ДФС України у Харківській області було здійснено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "СТК" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2018 року, валютного за період з 01.01.2015 року по 30.09.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 30.09.2018 року.

За наслідками перевірки складено Акт №124/20-40-14-03- 06/38383822 від 17.01.2019 року , яким зафіксовані порушення податкового законодавства, а саме: п.44.1 ст.44, п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п. 135.1 ст.135 Податкового кодексу України , в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму у сумі 821777,0 грн. без ПДВ, у т.ч. за 2015р. на суму 69336 грн., за 2016 р. на суму 139069грн., за 2017р. на суму 492875грн., за І кв. 2018р. на суму 88140грн., 2кв.2018р. на суму 16674грн., Зкв.2018р. на суму 15683грн.; п.п. 44.1 ст.44, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України , в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну гуму 327 258 грн., в тому числі за лютий 2015 року на 12500 грн,. квітень 2015р. на 10000грн., липень 2015р. на 7635грн., серпень 2015р. на 5158грн., квітень 2016р. на 66257грн., грудень 2016р. за 116257грн., лютий 2017р. на 17828грн., березень 2017 на 91 623грн.;зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, ряд. 21/24 декларації всього у сумі 354837 грн., в тому числі за вересень 2018 року на 354837 грн., в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в п.3.1.2.2 розділу III акта перевірки.

Також, перевіркою повноти визначення суми податку на додану вартість, що підлягає (підлягала) бюджетному відшкодуванню за період з 01.01.2015 по 30.09.2018 року, в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в п.3.1.2.2, III акта перевірки, встановлено а завищення на загальну суму 80429 грн., в тому числі: по податковій декларації з податку на додану вартість поданій за липень 2018 року (вх. від 19.08.2018 р. № ) в сумі 80429 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки, ГУ ДФС у Харківській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

-№ 3 від 22.02.2019 року про збільшення Позивачу грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 821 777,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 188 110,25 грн., а саме на загальну суму 1 009 887,25 один мільйон дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн., 25 коп.

-№ 3 від 22.02.19 року про збільшення Позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 291 965,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 72 991,25 грн., а саме на загальну суму 364 956,25 (триста шістдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 25 коп.

-№ 3 від 22.02.19 року, яким визначена сума завищеного від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного ( податкового) періоду в розмірі 354837,00 грн.;

-№ 3 від 22.02.19 року про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та встановлення Позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 80 429,00 та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 20 107,25 грн., а саме на загальну суму 100 536,25 (сто тисяч п`ятсот тридцять шість) грн. 25 коп.

Підставою для винесення вказаних податкових повідомлень - рішень послугувало твердження фахівців ДПІ про нереальність господарських операцій ТОВ «СТК» з ТОВ «Гумтекс» (п.н. 39010262) за Договором № 16-05 від 05.06.2014 року з додатковими угодами про пролонгацію, оскільки за їх суб`єктивними висновками деякі документи між контрагентами містять дефекти, що повністю унеможливлює реальність цих господарських операцій, які тим часом не тільки реально відбувалися протягом чотирьох років, а ще й забезпечували ТОВ «СТК» специфічною сировиною, яка у повному обсязі використовується у щоденному виробництві продукції ТОВ "СТК" та віднесення до складу фінансових витрат ТОВ «СТК» суми відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3 000 000,00 грн. отриманими від ПАТ «ПроКредитБанк» згідно кредитного договору №202.45549/Р/У202/1086 від 10.02.2017 року, оскільки, посадові особи ГУ ДФС вважають, що цей цільовий кредит частково був використаний не на купівлю основних засобів, а на поворотну фінансову допомогу засновникам підприємства, які внесли її у якості внеску до уставного фонду підприємства, що спонукало позивача звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Судом встановлено, що ТОВ "СТК" здійснює самостійну господарську діяльність і податкове законодавство не дозволяє ототожнювати суб`єкт господарювання з контрагентами та ставити у залежність його власний податковий та бухгалтерський облік від усіх чи будь-яких контрагентів хто мав чи міг мати з ним законні та реальні господарські операції, оскільки кожен суб`єкт господарювання здійснює господарську діяльність на власний ризик та несе юридичну відповідальність виключно за власні дії, ця позиція зокрема підтверджена у Постанові Верховного Суду України, у справі № 2а/1770/3360/12 від 30.01.2018 року.

Посилання Відповідача стосовно того, що в період за який проведена перевірка, а саме з 01.01.2015 по 30.09.2018 р. встановлено те, що ТОВ "Гумтекс" не мало можливості виконати роботи зазначені в податкових накладних (видаткових накладних) та актах здачі - приймання виконаних робіт, послуг в наслідок недостатньої кількості співробітників, обладнання чи виробничих приміщень, також спростовується документально, оскільки службові особи Відповідача проігнорували надані їм документи, а саме договір оренди виробничого приміщення, документи, що підтверджують наявність обладнання для виробництва регенерату бутилового та накази про прийняття співробітників до ТОВ "Гумтекс".

Верховний Суд України у згаданій вище Постанові № 2а/1770/3360/12 від 30.01.2018 року чітко відзначив, що відсутність у контрагентів Позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необгрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Суд вказує, що ТОВ "Гумтекс" був постачальником сировини для ТОВ "СТК", а саме регенерату бутилового, тієї сировини, яка у подальшому використовувалася у виробництві товарів ТОВ СТК", а саме герметиків, герметизуючих матеріалів та герметизуючих мастик, виробництво яких становить основний вид діяльності нашого підприємства, що підтверджується Витягом з ЄДРПОУ, зареєстрованими у відповідності до чинного законодавства Технічними умовами ТОВ "СТК" та Технологічним регламентом виробництва герметизуючих матеріалів.

При цьому ГУ ДФС в Акті перевірки вказує, що ТОВ "Гумтекс" дійсно є імпортером гранул гумових (крихти гумової та відходів гумових), які згідно технічного процесу можуть бути регенеровані.

ТОВ "СТК" протягом усього періоду співпраці з ТОВ "Гумтекс" здійснював виключно закупівлю тільки регенерату бутилового, який є специфічним промисловим товаром.

Крім того, Відповідач у Акті перевірки вказує, що ТОВ "Гумтекс" здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту.

Але, ГУ ДФС не прийняло до уваги те, що ТОВ "СТК" має виробництво із кількістю працюючих співробітників, що перевищує 105 чоловік, які працюють у дві зміни, що вимагає постійної кількості сировини для виробництва, більшість видів сировини закуповується за зовнішньоекономічними контрактами і як наслідок вимагають сплати дуже значних сум ввізного ПДВ. У той же час, як встановлено судом, ТОВ "СТК" щорічно збільшує обсяги експорту власної продукції на світові ринки, що викликає таке співвідношення експортно-імпортних операцій, яке формує у підприємства великий баланс з податкового кредиту. ТОВ "СТК" поступово почало отримувати державне відшкодування ПДВ з метою утримання економічної рівноваги, в рамках якого до речі ГУ ДФС і визнало ТОВ "Гумтекс" основним постачальником ТОВ "СТК".

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що ТОВ "СТК" ще під час проведення перевірки запросив у ТОВ "Гумтекс" документи, які були надані Відповідачу та додані до цієї позовної заяви, які спростовують це припущення Відповідача, а саме: договір оренди нежилого приміщення № 300414 від 30 квітня 2014 року, за яким ТОВ "Гумтекс" орендувало приміщення для виробничої діяльності за тією самою адресою: м. Запоріжжя, вул. Зейська, 5 , так само як і Паспорт на виробниче обладнання "Машина регенерації МРР-031", яка належить ТОВ "Гумтекс" ці документи беззаперечно доводять виробничу діяльність ТОВ "Гумтекс" з регенерації бутилу та гумової крихти,відповідні накази про прийняття на роботу механіка до ТОВ "Гумтекс" та оператора тієї самої Машини регенерації .

Дослідивши надані матеріали справи, а саме первинні документи на кожну окрему партію регенерату бутилового , суд дійшов висновку, що за даними первинних бухгалтерських документів можливо ідентифікувати кожну з осіб, яка підписувала такі первинні документи, а саме: рахунки ТОВ "Гумтекс" на регенерату бутилового, платіжні доручення ТОВ "СТК" про оплату регенерату бутилового, видаткові накладні оформлені під час здійснення господарських операцій ТОВ "Гумтекс" та ТОВ "СТК", другий екземпляру Товаро транспортних накладних на переміщення регенерату бутилового, придбаного у ТОВ "Гумтекс", рахунки виписані перевізниками регенерату бутилового за послуги з перевезення, заявки-договори на здійснення перевезення сировини на склад ТОВ "СТК" у с. Сніжків, платіжні доручення ТОВ "СТК", які підтверджують оплату цього перевезення, четвертий екземпляр Товаро-транспортних накладних оформлені під час отримання регенерату бутилового на складі ТОВ "СТК" у с. Сніжків, підписані акти наданих послуг з перевезення сировини та договір на перевезення вантажу, усі ці документи первинної бухгалтерії у сукупності свідчать про факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування ТОВ "СТК" відповідного податкового обліку .

Суд зазначає, що ч. З ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" прямо вказує , що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Весь податковий кредит, який був сформований Позивачем за результатами господарських операцій між ТОВ "СТК" та ТОВ "Гумтекс" був сформований виключно та на підставі податкових накладних, які пройшли перевірку та були зареєстровані ГУ ДФС у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Договір № 16-05 від 05.06.2014 року укладений між ТОВ "СТК" та ТОВ "Гумтекс" встановлював, що умовою поставки Товару (регенерату бутилового) є РСА згідно з правилами Інкотермс 2010, що також доводить безпідставність висновку ГУ ДФС про відсутність реального переміщення товарів під час здійснення господарських операцій. За умовами РСА, покупець самостійно або за участю перевізника здійснює доставку товару до себе на склад. У Перевезення товару відбувалось відповідно до цього шляхом укладання ТОВ "СТК" Договорів перевезення вантажів з оформленням відповідних ТТН та інших передбачених законодавством документів, які, як встановлено судом, також у повному обсязі були надані службовим особам Відповідача, однак чомусь не прийняті до уваги, як докази перевезення Товару.

На кожну партію регенерату бутилового, що був придбаний у ТОВ "Гумтекс" від перевізника був виставлений рахунок за транспортні послуги з перевезення вантажів за маршрутом м. Запоріжжя-Сніжків (адреса складу Позивача), після чого ТОВ "СТК" здійснювало оплату цих послуг, підписувало ТТН із перевізником, та після доставки товару на виробничий склад ТОВ "СТК" у с. Сніжків, Валківського району Харківської області, вповноважений представник ТОВ "СТК" та перевізників підписували відповідні Акти наданих послуг перевезення.

Більше того, після приймання товару від перевізника, він приймався на облік уповноваженим комірником ТОВ "СТК", який систематично веде облік надходження товарів за формою № М-12. Таким чином регенерат бутиловий відображався у складському обліку підприємства карткою складського обліку матеріалів .

Увагу у Акті перевірки Відповідач приділив питанню відсутності сертифікату відповідності та як вказано у Акті, пов`язаної з цим небезпечності цього Товару. Крім того, Відповідач робить висновок про відсутність контролю безпеки товару та його якості з боку ТОВ "СТК".

Але, як самостійно відзначає у Акті перевірки Відповідач, ТОВ "Гумтекс" є імпортером гумових виробів, регенерату та гумових і регенерованих відходів при цьому ігноруючи важливу законодавчу вимогу, що ставиться до імпортерів цієї сировини. Для імпорту цих відходів передбачений не сертифікат відповідності, який не оформлюється при митному оформленні цього товару так само як і у подальшому використанні цієї сировини. Для цих відходів необхідний кваліфікуючий безпеку товару документ Мінприроди "Перелік зелених відходів", що дає дозвіл на ввезення таких відходів до України, цей висновок надає виключно Департамет екологічної безпеки та дозвільної системи Мінприроди.

Встановлено, що ТОВ "Гумтекс" протягом всього періоду господарських операцій з постачання регенерату бутилового ТОВ "СТК" отримувало від Департаменту екологічної безпеки та дозвільної системи Мінприроди ці висновки по безпеці імпорту відходів на кожен календарний рік своєї діяльності .

ТОВ "Гумтекс" у 2014 році отримало державну ліцензію № 33 видану Міністерством екології та природних ресурсів на здійснення в Україні господарської діяльності з збирання та заготівлі вторинної сировини. При цьому, діючі на час отримання цієї ліцензії "ліцензійні умови" провадження цієї господарської діяльності Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України N 431 від 04.11.2011 року, чітко визначали вимоги щодо наявності відповідних приміщень та виробничого обладнання, які необхідні для отримання цієї ліцензії. Отже, навіть саме по собі отримання такої Ліцензії ТОВ «Гумтекс» у Мінекології спростовує висновки Відповідача про неможливість здійснення господарських операцій ТОВ «Гумтекс» та відсутність у цього підприємства жодних матеріальних та трудових ресурсів для цього, що викладені у Акті перевірки ТОВ «СТК» .

Також, сертифікати якості на регенерат бутиловий, який випускався ТОВ "Гумтекс" серійно, оформлювався на підставі вище описаних документів та ліцензії, один раз на рік та засвідчувався посадовою особою ТОВ "Гумтекс", а саме директором, оскільки саме він несе відповідальність за вимоги по якості на виробництві. Щорічно ці сертифікати якості отримувалися ТОВ "СТК" з метою контролю якості товару .

Судом встановлено, що позивач у 2015 році пройшов незалежну сертифікацію системи менеджменту якості за ДСТУ 180 9001:2008 «Система менеджменту якості. Вимоги" та отримало сертифікат відповідності міжнародним стандартам систем менеджменту якості 180 9001:2008, який був чинним до 27.05.2018 року.

Так само у 2018 році позивач пройшов незалежну сертифікацію на систему управління якістю за вимогами ДСТУ 180 9001:2015, отримавши Сертифікат відповідності міжнародним стандартам системи управління якістю. Вимоги 180 9001:2015 ГОТ, який є дійсним до 28.05.2021 року .

При цьому, як встановлено судом, як до незалежної сертифікації у травні 2015 року так само до часу до сьогодні, Позивач суворо слідкує за якістю усієї сировини, що використовується для виробництва власних товарів, оскільки перш за все є широко відомим виробником герметизуючих товарів у масштабі глобальних ринків.

Фахівцями хімічної лабораторії ТОВ "СТК" здійснюється системний та всеохоплюючий контроль усієї сировини, у тому числі регенерату бутилового. З кожної партії товару, після її обліку на складі підприємства здійснюється контрольний забір проб для їх хімічного аналізу та співставлення результатів вхідного контролю з даними вказаними виробником у сертифікатах якості, після чого регенерат бутиловий, що відповідає вимогам якості направляється у виробництво таких товарів, як герметик, герметизуючі матеріали та герметизуючі мастики, виробництво яких становить основний вид діяльності ТОВ "СТК". Кожний контроль якості хімічної лабораторії відображається уповноваженим співробітником; Листі вхідного контролю сировини, що зберігаються у ТОВ "СТК.

Увесь обсяг регенерату бутилового, що був придбаний у ТОВ "Гумтекс", як зазначено вище був перевірений на вимоги якості, поставлений на облік бухгалтерією ТОВ "СТК" відповідно до вимог чинного законодавства та стандартів бухобліку. Після чого був відповідно до технічних умов та технологічного регламенту виготовлення герметизуючих матеріалів застосований у виробництві, та у вигляді невід`ємної частки готової продукції знайшов своє призначення на зовнішніх та внутрішніх ринках у кінцевого споживача, якісної продукції, яка виробляється ТОВ "СТК" та підтверджується нормами списання сировини для виробництва герметику затвердженими керівником ТОВ "СТК" та оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 201 за період з січня 2015 року по вересень 2018 року .

Щодо другого порушення вказаного Відповідачем у Акті перевірки, та вплинувшего на ухвалення податкових повідомлень-рішень, а саме віднесення до складу фінансових витрат ТОВ "СТК" суми відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3 000 000,00 грн. отриманими від ПАТ "ПроКредитБанк" згідно кредитного договору № 202.45549/Р/У202/1086 від 10.02.2017 року, суд вважає таке віднесення здійсненим у дотриманні чинного законодавства та стандартів бухгалтерського обліку з огляду на наступне. Відповідач вважає, що цільовий кредит частково був використаний не на купівлю основних засобів, а на поворотну фінансову допомогу засновникам, які на думку Відповідача внесли її як внесок до уставного фонду підприємства.

Ці припущення так само у повному обсязі спростовуються первинною бухгалтерською документацією ТОВ "СТК", оскільки жодного порушення користування цільовим кредитом Позивачем допущено не було, всупереч позиції викладеної Відповідачем. У день оформлення кредитного договору, директором ТОВ "СТК" ОСОБА_5 було отримано повідомлення банку кредитору, у якому було чітко вказано, що за цим кредитним договором цільовим призначенням є, як придбання основних засобів так і інші цілі погоджені банком .

Стосовно посилань у Акті перевірки на те, що частина цих кредитних коштів були направлені на поворотну фінансову допомогу засновникам ТОВ "СТК", а саме по 960 000,00 (дев`ятсот шістдесят тисяч) грн. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що дійсно не є придбанням основних фондів, однак суд відзначає, що ця фінансова допомога, по перше була узгоджена з менеджером банку, шляхом повідомлення засобами телефонного зв`язку та не знайшла з боку банку жодних заперечень, а тому повністю відповідає цільовому призначенню кредиту.

По друге, відомості оборотно-сальдових відомостей по рахунку 3771 за період з 10 лютого 2017 року по вересень 2018 року та відомості по рахунку 46 за лютий 2017 року - вересень 2018 року повністю спростовують висновок ГУ ДФС про те, що засновники за рахунок вказаних кредитних коштів зробили внески в уставний фонд підприємства. Оскільки, вказані у цих відомостях дані чітко демонструють, що на момент початку поповнення статутного капіталу ТОВ "СТК" засновники ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повернули ТОВ "СТК" грошові кошти надані їм у вигляді фінансової допомоги.

Хибність тверджень ГУ ДФС підтверджується суто математичним розрахунком, оскільки повернення фінансової допомоги здійснювалось засновниками систематично та завершилась наступним чином: ОСОБА_3 здійснив останній платіж з повернення допомоги у розмірі 40 150 грн. - 13.07.2017 року, чим повністю повернув вказану фінансову допомогу ТОВ «СТК» у розмірі 960 000 грн. та ОСОБА_4 здійснив останній платіж з повернення допомоги у розмірі 35 800 грн. - 18.07.2017 року, чим також повністю повернув фінансову допомогу ТОВ «СТК» у розмірі 960 000 грн.

Поповнення статутного капіталу ТОВ «СТК» здійснювалось засновниками вже після основного повернення суми фінансової допомоги, наступним чином: ОСОБА_3 здійснив перше поповнення статутного капіталу 14.07.2017 року, тобто вже повністю повернувши кошти ТОВ «СТК» отримані ним у якості поворотної фінансової допомоги, та продовжував здійснювати поповнення статутного капіталу за період, що перевірявся, тобто до 30.09.2018 року на загальну суму 4 017 200,00 грн.

ОСОБА_4 у свою чергу здійснив перше поповнення статутного капіталу 17.07.2017 року та продовжував здійснювати поповнення статутного капіталу за період, що перевірявся, тобто до 30.09.2018 року на загальну суму 3 786 000,00 грн., що також повністю спростовує висновки ГУ ДФС про можливе використання цих коштів у якості джерела поповнення статутного капіталу ТОВ «СТК».

Стандарт бухгалтерського обліку № 11 прямо визначає, що при залученні кредитних коштів, кредит є зобов`язанням підприємства. При цьому бухгалтерський облік процентів за користування кредитом, які нараховуються згідно з умовами кредитного договору здійснюється як фінансові витрати та відображаються по дебету субрахунку 951 «Відсотки за кредит» (для процентів по банківським кредитам). Витрати на оплату процентів зараховуються до складу витрат поточного періоду та в разі придбання основного засобу не включаються до його первинної вартості. Єдиним виключенням з цього правила є фінансові витрати, котрі підлягають капіталізації.

Згідно з П(С)БУ №31 капіталізацією фінансових витрат є їх включення до собівартості кваліфікаційного активу. В свою чергу кваліфікаційним активом є той актив, який потребує значного часу на його створення, а відповідно до п. 1.6 методичних рекомендацій по бухгалтерському обліку фінансових витрат, затверджених Наказом Міністерства фінансів України № 1300 від 01.11.2010 року значним у цьому стандарті визнається час, що перевищує 3 місяці.

Також відповідно до п. 1.7 вказаних вище методичних рекомендацій № 1300 від 31.11.2010 року до кваліфікаційних активів відносяться:

Будівництво (створення об`єкту Основних засобів з нуля);

Придбання об`єкту незавершеного будівництва, яке потребує значного часу на його завершення;

Придбання готових основних засобів, які вимагають значного часу на їх реконструкцію.

Оскільки ТОВ «СТК» не здійснювало придбання перелічених об`єктів, то такі витрати відповідно до законодавства підлягають віднесенню до фінансових витрат підприємства.

Ці витрати, як вказано вище відносять до поточного періоду. У зв`язку з тим, що ТОВ «СТК» здійснює річний облік доходів та витрат, а користування кредитними коштами за кредитним договором № 202.45549/Р/У202/1086 від 10.02.2017 року за цей період мало значний економічний ефект для діяльності підприємства, з наслідок чого ТОВ «СТК» за підсумками річної звітності здійснило правильне нарахування доходів та витрат, включивши до останніх відсотки за кредитом, що у повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства та стандартам бухгалтерського обліку.

Також, як встановлено судом, у описовій частині Акту перевірки зазначено, що посадові особи ТОВ «СТК» не надали пояснень під час проведення перевірки посадовим особам ТУ ДФС.

Але, як встановлено судом, 28 грудня 2018 року директору ТОВ «СТК» ОСОБА_5 було вручено запит №1 про надання пояснень та їх документального підтвердження при цьому у запиті було вказано, що необхідно надати документи, які стосуються в цілому діяльності ТОВ «Гумтекс», та вказано, що їх треба надати 2 січня 2019 року о 13.00.

ТОВ «СТК» звернулось до канцелярії ГУ ДФС у Харківській області з запереченнями на Запит № 1 ГУ ДФС від 28.12.2018 року, оскільки він за змістом та формою не відповідав жодному нормативно-правовому Акту, що регулює порядок оформлення та змісту запитів, які можуть бути складені ДФС України. Бухгалтерія ТОВ «СТК» все ж встигла до визначеного часу вручити відповідні копії перевіряючим 02 січня 2019 року під розпис у їх отриманні

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд вказує, що відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що укладені правочини є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, не кім не оскарженими та у судовому порядку не визнані не дійсними.

Суд вказує, що про фактичне виконання вищезазначених робіт свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні» і п.2.4. ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Крім того, згідно з п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, товарно-транспортна документація - це комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та заліку виконаної роботи. Під терміном замовник слід розуміти вантажовідправника або вантажоодержувача, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів. При цьому, вантажовідправник - це будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення.

Відповідно до п.п.11.5, 11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов`язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вваж є за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Угоди між позивачем та контрагентами за період перевірки були укладені у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що відповідають всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд також вважає за необхідним зазначити, що на час укладення вищевказаних договорів контрагенти позивача були зареєстрованими як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мали індивідуальні податкові номери, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію платника податку на додану вартість, отже, вони мали право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Таким чином, на думку суду, не має підстав стверджувати, що господарські взаємовідносини між підприємствами не були виконані, а первинні документи не відповідають вимогам діючого законодавства.

Щодо заниження позивачем податку на прибуток, то суд вважає за необхідним вказати, що згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.134.1.1, п.п.134.1.2 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, у цьому розділі об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначе них згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п.п.135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від`ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від`ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов`язань у зв`язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; є) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов`язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов`язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Згідно з п.п.138.10.3 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов`язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов`язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); є) витрати на транспортування, перевалку, страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов`язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Суд вваж є за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

При цьому Податковий кодекс України не встановлює обов`язку покупця сплачувати податок на додану вартість ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару. Покупець - платник податку на додану вартість не несе відповідальності за податкові зобов`язання продавця.

Крім того у відповідності до ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковими для правозастосування органами правосуддя.

Європейський суд з прав людини в ухвалених Рішеннях, а саме у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, дослідивши надані до справи матеріали, суд приходить до висновку про неправомірне винесення вищевказаних податкових повідомлень - рішень.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

А згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

Суд вказує, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Суд зазначає, що згідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також суд зазанчає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанська технологічна компанія" (вул. 17 Вересня, буд. 8-А,с. Сніжків,Валківський район, Харківська область,63042, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.02.19 року № 3, № 3, № 3 та № 3.

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Слобожанська технологічна компанія» () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 19 210,00 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) грн. 00 коп. та судові витрати зі сплати правничої допомоги сплачені адвокату Качанову С.О. у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення в повному обсязі виготовлено 10 червня 2019 року.

Суддя Зінченко А.В.