Справа № 160/3117/19
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2019 року Справа № 160/3117/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Неклеса О.М., одноособово розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить: - визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за вислугу років незалежно від віку неправомірними та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати з 21.02.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсію за вислугу років, врахувавши період роботи на посаді артиста - повітряного гімнаста, артиста - еквілібриста в Державному підприємстві «Дирекція пересувних циркових колективів України» з 01.06.1999 року по 13.06.2003 рік, період роботи в Державному підприємстві "Молодість" з 02.04.1997 року по 31.05.1999 рік на посаді артистки - гімнастки творчого колективу, яка виконує номери жанрів циркового мистецтва /жанр - гімнастика повітряна, з 14.06.2003 року по 31.12.2018 рік на посаді артистки - гімнастки творчого колективу, яка виконує номери жанрів циркового мистецтва /жанр - гімнастика повітряна, що дає їй право на вихід на пенсію за вислугу років незалежно від віку.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач неправомірно відмовляє у призначенні пенсії, посилаючись на недостатність необхідного стажу, не враховуючи зміни, внесені постановою КМУ №161 від 14.03.2018 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 року відкрито провадження по справі №160/3117/19 за вищезазначеним позовом та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
03.05.2019 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області здійснити зарахування періоду роботи на посаді артиста - повітряного гімнаста, артиста - еквілібриста в Державному підприємстві «Дирекція пересувних циркових колективів України» з 01.06.1999 року по 13.06.2003 рік, періоду роботи в Державному підприємстві "Молодість" з 02.04.1997 року по 31.05.1999 рік на посаді артистки - гімнастки творчого колективу, яка виконує номери жанрів циркового мистецтва /жанр - гімнастика повітряна, з 14.06.2003 року по 31.12.2018 рік на посаді артистки - гімнастки творчого колективу, яка виконує номери жанрів циркового мистецтва /жанр - гімнастика повітряна, що дає право на призначення пенсії за вислугу років є безпідставною, оскільки управлінням не спростовується належність зазначеного періоду роботи позивача до пільгового стажу. В той же час, управлінням, відповідно до приписів чинного законодавства, визначено наявність у позивача саме права на призначення пенсії за вислугу років, зокрема: визначено наявність 20 років на 01.04.2015 р. чи 20 років 6 місяців на 01.01.2016 р. спеціального стажу. Із наведених розрахунків вбачається, що станом на 01.04.2015 р. позивач не має відпрацьованого 20-ти річного стажу артиста, як і не має 20 років 6 місяців відповідного стажу станом на 01.01.2016р., що виключає можливість призначення пенсії за вислугу років позивачу незалежно від віку. Відповідно до законодавчих актів, чинних на момент звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років, позивач набуде права на призначення пенсії після досягнення 55-ти річного віку. Крім того, відповідач вказує, що органи Пенсійного фонду України наділені дискреційними повноваженнями на прийняття рішення про призначення пенсії (здійснення перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку).
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.
Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.
Положенням ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2019 р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років.
Листом відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №11 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №357/03-15/12 від 01.03.2019 р. позивачу повідомлено про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із недостатністю стажу роботи для призначення пенсії.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (надалі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону № 1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 114 Закону №1058-IV врегульовано питання пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Згідно з ч.4 ст.114 Закону №1058-IV, право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів за наявності стажу творчої діяльності від 20 до 35 років за переліком та у порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію.
Перелік посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 583 (надалі - Перелік від 12 жовтня 1992 р. № 583).
Вказаним переліком у редакції, чинній на момент подачі позивачем заяви про призначення пенсії, передбачено наступне.
Право на пенсію за вислугу років мають: 1. за наявності стажу творчої діяльності на посадах, передбачених у цьому пункті, не менше 20 років: (абзац перший пункту 1 в редакції Постанови КМ № 529 ( 529-2015-п ) від 29.07.2015 р.; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 265 ( 265-2016-п ) від 06.04.2016 р.; в редакції Постанови КМ № 161 (161-2018-п ) від 14.03.2018 р.) артисти балету та балету на льоду; (Абзац дванадцятий пункту 1 в редакції Постанови КМ № 265 (265-2016-п) від 06.04.2016 р.); артисти - виконавці танцювальних номерів у професійних художніх колективах; артисти театрів міміки та жесту; травесті (артисти, які виконують ролі хлопчиків, підлітків, дівчаток); артисти цирків і концертних організацій: гімнасти, мотовелофігуристи, еквілібристи, балансери, акробати, наїзники, дресирувальники диких звірів, борці, клоуни (коверні), які виконують номери жанрів циркового мистецтва, що дають право на пенсію за вислугу років, силові жонглери, ліліпути - артисти всіх найменувань; артистки-вокалістки (солістки), солістки-бандуристки театрів опери і балету, музичних і музично-драматичних театрів, концертних організацій, телебачення і радіомовлення, оперних студій вищих навчальних закладів мистецтв, жокеї.
В той же час, пунктом "ж" ч.1 ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів при стажі творчої діяльності від 20 до 35 років за переліком та у порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, але не раніше досягнення 55 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів:
- які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацом першим цього пункту;
- 1971 року народження і старші за наявності стажу творчої діяльності, передбаченого абзацом першим цього пункту, та після досягнення ними віку, встановленого абзацами тринадцятим - двадцять п`ятим пункту "е" цієї статті.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені в Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно якого положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
З урахуванням вказаних положень слідує висновок, що передумовою призначення пенсії за вислугою років артистам театрально - концертних та інших видовищних закладів, підприємств, колективів є наявність низки взаємопов`язаних обставин: робота на відповідній посаді, наявність відповідного стажу та досягнення віку.
Отже, артисти, у разі наявності станом на 01.04.2015 р. не менше 20 років відповідного стажу чи станом на 01.01.2016 р. - не менше 20 років 6 місяців, мають право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку.
У разі відсутності встановленої законом тривалості стажу на відповідну дату, право на призначення пенсії за вислугу років особа набуде при досягненні 55 років.
Згідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок №637).
Відповідно до п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Відповідно до записів трудової книжки та уточнюючих довідок здійснено розрахунок стажу артиста театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, а саме:
станом на 01.04.2015 р. спеціальний стаж становить 18 років 0 місяців 01 день:
з 02.04.1997 по 31.05.1999
з 01.06.1999 по 30.06.2000
з 01.07.2000 по 13.06.2003
з 14.06.2003 по 31.12.2003
з 01.01.2004 по 31.12.2015
станом на 01.01.2013 р. спеціальний стаж становить 18 років 9 місяців 01 день:
з 02.04.1997 по 31.05.1999
з 01.06.1999 по 30.06.2000
з 01.07.2000 по 13.06.2003
з 14.06.2003 по 31.12.2003
з 01.01.2004 по 31.12.2015
Тобто, із наведених розрахунків вбачається, що станом на 01.04.2015 р. позивач не має відпрацьованого 20-ти річного стажу артиста, як і не має 20 років 6 місяців відповідного стажу станом на 01.01.2016 р.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідач не спростовує наявність у позивача спеціального стажу більш ніж 20 років та належність періоду роботи до пільгового стажу. Проте, вказане не впливає на право позивача на отримання пенсії за вислугу років з огляду на те, що станом на 01.01.2016 р. необхідний стаж відсутній, що виключає можливість призначити пенсію позивачу за вислугу років незалежно від віку.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за вислугу років незалежно від віку неправомірними та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати з 21.02.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсію за вислугу років, врахувавши період роботи на посаді артиста - повітряного гімнаста, артиста - еквілібриста в Державному підприємстві «Дирекція пересувних циркових колективів України» з 01.06.1999 року по 13.06.2003 рік, період роботи в Державному підприємстві "Молодість" з 02.04.1997 року по 31.05.1999 рік на посаді артистки - гімнастки творчого колективу, яка виконує номери жанрів циркового мистецтва /жанр - гімнастика повітряна, з 14.06.2003 року по 31.12.2018 рік на посаді артистки - гімнастки творчого колективу, яка виконує номери жанрів циркового мистецтва /жанр - гімнастика повітряна, що дає їй право на вихід на пенсію за вислугу років незалежно від віку.
Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 05.06.2019 року.
Рішенням Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту „а" статті 54, статті 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Відповідно до ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 року № 2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, вимога статті 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення" щодо окремих категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років втратила чинність з 05.06.2019 року.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди та органи державної влади повинні дотримуватись положеньЄвропейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд, також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, з урахуванням рішення Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі №2-р/2019 від 05.06.2019 року, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), положення пункту „а" статті 54, статті 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами (далі - Закон 1788), внесеними законами України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон 213), „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII (далі - Закон 911), з 05.06.2019 року.

Також, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У цьому контексті суд зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99, справа № 1-7/99, визначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

З урахуванням вищевикладеного та враховуючи, що Рішення КСУ №2-р/2019 від 05.06.2019 року положення пункту „а" статті 54, статті 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, поширюються на правовідносини, що виникли з 05.06.2019 року та зворотної дії у часі не має. Тому, суд вважає, що у позивача право на призначення пенсії за вислугою років виникло саме з 05.06.2019 року.

Отже, ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області для призначення пенсії починаючи з 05.06.2019 року.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки на момент відмови в призначенні позивачу пенсії, відповідач діяв в рамках чинного законодавства вимоги позивача є такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Наб. Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.06.2019 року.

Суддя О.М. Неклеса