Справа № 200/5550/19-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 р. Справа№200/5550/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., за участі секретаря судового засідання Сєрих М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Донецькій області

до відповідача: ОСОБА_1

про: стягнення податкового боргу на загальну суму 23800 грн.

за участю

представників сторін:

від позивача: Яковлєва А.С. - за довірен.,

від відповідача: не з`явився,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Головне управління ДФС у Донецькій області, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу на загальну суму 23800 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що за відповідачем обліковується податковий борг по адміністративним штрафам та іншим санкціям в розмірі 23800грн., які нараховані відповідно до податкових повідомлень - рішень від 31 серпня 2018 року № та № . До теперішнього вищевказана сума штрафу відповідачем не сплачена, в зв`язку з чим позивач просить у судовому порядку стягнути зазначену суму.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав обставини викладені у позовній заяві та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування обставин викладених у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що податкові повідомлення - рішення від 27.05.2016 року № та № є нечинними, підробленими та не мають юридичної сили, оскільки зазначені податкові повідомлення - рішення посвідчені підробленою печаткою, яка не містить жодного зображення Державного Герба України, який відповідає опису встановленому законом відповідно до ч. 6 ст. 20 Конституції України. Також, відповідач вказує на те, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції. Відповідач зазначає, що він здійснював господарську діяльність у м. Волноваха, яка входить до переліку населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно на думку відповідача у позивача були відсутні підстави для проведення перевірки, а отже, висновки викладені у акті перевірки є незаконними та не мають юридичної сили, оскільки такі дії прямо заборонені статтею 3 Закону України № 1669. Крім того, відповідач вказує на те, що на теперішній час не існує жодного чинного розпорядження або постанови Кабінету Міністрів України, яким ГУ ДФС у Донецькій області було уповноважене видавати ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами у м. Волноваха. Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що адміністративний позов ГУ ДФС у Донецькій області взагалі не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки останній ні є суб`єктом владних повноважень, а саме не є територіальним органом центрального органу доходів і зборів, який утворений у порядку встановленому законом Кабінетом Міністрів України.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 13 травня 2019 рок.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року відкладено розгляд справи на 10 червня 2019 року, у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

17 травня 2019 року Головним управління ДФС у Донецькій області надано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого позивач зазначив, що за відповідачем обліковується податковий борг в розмірі 23800 грн., податкові повідомлення - рішення, якими до відповідача застосовано штраф є угодженими. Крім того, вказав, що податкові повідомлення - рішення від 27.05.2016 року № та № були оскаржені в судовому порядку, однак рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/60/17-а від 08.02.2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування податкових повідомлень - рішень було відмовлено. Зазначене рішення набрало чинності 08.02.2017 року. Крім того, позивач вказав на те, що Головне управління ДФС у Донецькій області, як контролюючий орган, відповідно до ст. 19, ст. 20 ПК України має право звертатися до суду з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу з платників податку.

23 травня 2019 року ОСОБА_1 надав до суду заперечення на відповідь на відзив ГУ ДФС у Донецькій області. Відповідач вважає, що позивачем у відповіді на відзив не заперечив жодного доводу викладеного у відзиві і не подав жодного належного доказу, який би спростовував заперечення викладені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа - підприємець 23 жовтня 2014 року за № 0004569, ідентифікаційний код та перебував на обліку у Волноваській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області. 31.01.2017 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2016 року ДПІ у Волноваському районі Головного управління ДФС у Донецькій області була проведена фактична перевірка ОСОБА_1 з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, за результатами якої складено акт № 542/05-33-40/ (а.с. 18-20).

Актом перевірки встановлено наступні порушення статті 15, 15-3 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії.

Волноваською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області на підставі акту перевірки № 542/05-33-40/ від 27.05.2016 року прийнято податкові повідомлення - рішення від 27 травня 2016 року № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 17000 грн. та № , яким застосовано суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на загальну суму 6800 грн. (а.с. 22).

Зазначені податкові повідомлення - рішення надіслані на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням та отримані особисто відповідачем 25 червня 2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 23).

Не погодившись з прийнятими Волноваською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області податковими повідомленнями - рішеннями від 27 травня 2016 року № та № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 17000 грн. та 6800 грн. відповідно, відповідач оскаржив їх у судовому порядку.

Судом встановлено, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року по справі № 805/60/17-а у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Волноваської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень від 27 травня 2016 року за № 0, №0 відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року по справі № 805/60/17-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у справі № 805/60/17-а залишено без змін.

Постановою суду по справі № 805/2655/17-а встановлено, що відповідачем здійснено продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів з порушенням норми ст. 15, 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а також зазначено, що штрафні санкції за порушення положень ст. 15 Закону України №481/95-BP (продаж алкогольних напоїв без ліцензії) застосовані до відповідача правомірно.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Приписами частини 1 статті 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Таким чином, податкові повідомлення - рішення від 27 травня 2016 року № 000034000 та № є узгодженими.

Суд зазначає, що Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) від 19 грудня 1995 року № 481/95-BP (далі по тексту - Закон № 481) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Відповідно до статті 15-3 Закону України №481/95-ВР передбачено, що продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, суб`єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів

Згідно ч. 12 ст. 15 Закону України №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до ч. 19 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону № 481 контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Частиною 1 ст. 17 вищевказаного Закону передбачено, що за порушення норм Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз. 5, 9 ч.2 ст. 17 Закону України №481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: - оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень; у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було здійснено реалізацію алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії, за що відповідно до абз. 5, 9 ч. 2 ст. 17 Закону № 481 до відповідача застосовані санкції у розмірі 17000 грн. та 6800 грн.

Відповідно до пп. 19-1.1.16 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

За приписами пп. 19-1.1.34 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи

Згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В зв`язку з наявною узгодженою податковою заборгованістю та на підставі картки особового рахунку платника податків, 10 вересня 2018 року податковим органом прийнято податкову вимогу № 11579-48 про стягнення суми боргу в розмірі 23800 грн. Зазначена податкова вимога направлена на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням та отримано особисто відповідачем 22.09.2018 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9).

Доказів оскарження в судовому або адміністративному порядку вищевказаної вимоги суду не надано.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Приписами п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно п.п. 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Приписами п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Крім того, питання стягнення податкового боргу з фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, врегульоване Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588.

Так, у відповідності до п. 11.18 Порядку № 1588 зняття з обліку самозайнятих фізичних осіб як платників податків у контролюючих органах здійснюється у такому порядку, зокрема, державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання; врегулювання питань погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України; після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Отже, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність, відповідно до вимог чинного податкового законодавства останній як фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності.

Стосовно посилання відповідача на те, що адміністративний позов Головного управління ДФС у Донецькій області не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки останній не є суб`єктом владних повноважень, а саме не є територіальним органом центрального органу доходів і зборів, який утворено у поряду встановленого законом Кабінетом Міністрів України, суд зазначає наступне.

Приписами статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 затверджено Положення про Державну фіскальну службу України.

Згідно пункту 1 Положень Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Відповідно до Положень про Головне управління ДФС у Донецькій області, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 01.02.2019 року № 80 Головне управління ДФС у Донецькій області є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується ДФС. Головне управління ДФС у Донецькій області є органом доходів і зборів. Головне управління ДФС у Донецькій області забезпечує реалізацію повноважень ДФС на території Донецької області.

Контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.

З огляду на вищевикладене, суд вказує на те, що Головне управління ДФС у Донецькій області є контролюючим органом в розумінні статті 41 Податкового кодексу України, та має правові підстави на звернення до суду з даним адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 23800 грн.

Стосовно посилання відповідача на те, що відповідно до статті 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою визначено, що органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п. 80.1 ст. 80 ПК України).

Підпунктом 80.2.2 пунктом 80.2 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

З аналізу вищезазначених положень встановлено, що Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» забороняє тимчасове проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, але з матеріалів справи встановлено, що податковим органом проведено фактичну перевірку, проведення якої відповідно до вимог Закону № 1669 тимчасово не заборонено.

Таким чином, оскільки податкові повідомлення - рішення на підставі яких позивач просив стягнути суму боргу є узгодженими, суд приходить висновку про задоволення позовної заяви Головного управління ДФС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу на загальну суму 23800 грн.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Головного управління ДФС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу на загальну суму 23800 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового боргу у розмірі 23800 (двадцять три тисячі вісімсот) гривень, а саме адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обліку алкогольних напоїв та тютюнових виробів (код бюджетної класифікації 21081500, р/р 5180, код платежу: 21081500 (1), МФО 899998, ).

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошена вступна та резолютивна частини у судовому засіданні 10 червня 2019 року в присутності представника позивача.

Повний текс рішення складено та підписано 12 червня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська