Справа № 1340/5846/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 рокуЛьвів№857/3068/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

за участю представників: позивача ОСОБА_1 , відповідача Вакули А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року у справі №1340/5846/18 (головуючий суддя Брильовський Р.М. проголошене о 15:10 год у м. Львові повний текст складений 06.02.2019р.) за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач не мав обов`язку нараховувати індексацію в липні, серпні 2017 року. Позивач вважає, оскільки у зв`язку із зміною концепції кафе працівник на посаді кухаря ОСОБА_4 переведений на посаду адміністратора з 03.07.2017 року, 01.09.2017 року переведений на посаду кухаря, а працівник на посаді адміністратора ОСОБА_5 переведена на посаду кухаря, з 01.09.2017 року переведена на посаду адміністратора, то у нього не було обов`язку нараховувати та сплачувати індексацію заробітної плати зазначеним працівникам в липні, серпні 2017 року. Позивач також стверджує, що під час інспекційного відвідування його не було проінформована про права та обов`язки, чим порушено його право на належний правовий захист. Зазначає, що 22.09.2018 року звертався до відповідача з клопотанням про відкладення розгляду справи про накладення штрафу, однак відповіді та нового виклику не отримав. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Вважає, що суд не взяв до уваги при проведенні заходу державного нагляду порушення вимог ст. 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а саме: відповідно ст. 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду(контролю) у сфері господарської діяльності» суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: бути поінформованим про свої права та обов`язки. Обов`язкове дотримання норм цієї статті посадовими особами передбачено ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Згідно п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки; подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису. Однак всупереч вимогам цієї норми не роз`яснено його права та обов`язки, що позбавило права подання заперечень до акта. Відповідно інформації з акта перевірки розділ IV. «Перелік питань щодо здійснення контролю за діями (бездіяльністю) посадових осіб органу державного контролю» відсутня відмітка про ознайомлення позивача з правами та обов`язками перед підписанням акта.

Крім того, згідно порядку пункту 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник. Тобто, індексація нараховується з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою (новою посадою), яку займає працівник. Перший місяць роботи на новій посаді є базовим місяцем від якого розпочинається відлік нарахування індексації. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі. Просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що на підставі наказу від 05.09.2018 року №2058-П та направлення № 1876 від 05.09.2018 року інспектора праці Бичко Н.З. та Карпіва О.П. направлено на проведення інспекційного відвідування щодо дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, гарантії прав неповнолітніх та військовослужбовців у фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 Акт інспекційного відвідування підписаний позивачем без заперечень та зауважень.

За результатами інспекційного відвідування складено акт №ЛВ 1138/472/АВ від 07.09.2018 року та внесено припис №ЛВ 1138/472/АВ від 07.09.2018 року на усунення виявлених порушень вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці» до 21.09.2018 року.

14.09.2018 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЛВ1138/472/АВ/ТД/35 та призначено до розгляду справу про накладення штрафу ФОП ОСОБА_3 на 26.09.2018 року.

19.09.2018 року відповідачем скеровано на адресу позивача виклик на розгляд справи на 26.09.2018 року о 15 год 30 хв.

22.09.2018 року позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із відрядженням позивача.

27.09.2018 року відповідачем надіслано позивачу лист №9310/1/11-37 про перенесення розгляду справи на 04.10.2018 року о 11 год 30 хв.

04.10.2018 року Т. в.о. начальника Головного управління Держпраці у Львівській області складено постанову про накладення штрафу № ЛВ 1138/472/АВ/ФС-1 та накладено на позивача штраф у розмірі 74460 гривень внаслідок порушення позивачем вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці».

Суд першої інстанції в позові відмовив з тих підстав, що за відсутності підвищення тарифних ставок (окладів) у 2017 році індексація заробітної плати повинна була нараховуватись та виплачуватись.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (надалі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який, серед іншого, реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема Головне управління Держпраці у Львівській області.

Відповідно до п.п. 5 п. 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області затвердженого наказом Мінсоцполітики від 27.03.2015 року № 340 Управління на виконання покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю. У відповідності до п.п. 49 цього ж пункту Управління накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Державний нагляд за дотриманням законодавства про працю здійснюється з урахуванням вимог ч. 4 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», якою унормовано, що органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення повинні здійснювати заходи контролю у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 2 вищезазначеного Закону при здійсненні контрольних заходів повинні бути дотримані вимоги статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7,статей 9, 10, 19, 20, 21,частини третьої статті 22 цього Закону.

Форма акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю затверджена Наказом Міністерства соціальної політики України 18.08.2017 року №1338. Розділом ІV акта передбачено «Перелік питань щодо здійснення контролю за діями (бездіяльністю) посадових осіб органу державного контролю». Приміткою до цього розділу зазначено, що розділ ІV акта заповнюється керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником при підписанні акта.

Акт інспекційного відвідування №ЛВ 1138/472/АВ від 07.09.2018 року підписаний позивачем без зауважень, відмітки щодо непоінформованості позивача про його права та обов`язки у Розділі ІV відсутні, тому твердження позивача щодо не роз`яснення йому прав та обов`язків не підтверджуються матеріалами справи.

Оскаржуваною позивачем постановою від 04.10.2018 року №ЛВ 1138/472/АВ/ФС-1 накладено на позивача штраф у розмірі 74460 гривень внаслідок порушення позивачем вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці».

Згідно з актом інспекційного відвідування позивачем було порушено вимоги ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про оплату праці», а саме не нараховано та не проведено до оплати індексацію заробітної плати двом працівникам позивача за період липень - серпень 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України. Згідно з частиною другою цієї статті норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Індексація грошових доходів населення, до яких відноситься і заробітна плата, є державною соціальною гарантією згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Оскільки, індексація заробітної плати є державною соціальною гарантією, яка передбачена також і Кодексом законів про працю України, вона є мінімальною державною гарантією в оплаті праці.

Аналогічна правова позиція має місце і у практиці Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 12.04.2018 року у справі № 816/2325/16), який наголосив, що індексація заробітної плати є і мінімальною державною гарантією в оплаті праці, і державною соціальною гарантією, оскільки стосується доходів працівників і їх сімей.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач вважає, що не мав обов`язку нараховувати індексацію в липні, серпні 2017 року, оскільки у зв`язку із зміною концепції кафе працівник на посаді кухаря ОСОБА_4 переведений на посаду адміністратора з 03.07.2017 року, 01.09.2017 року переведений на посаду кухаря, а працівник на посаді адміністратора ОСОБА_5 переведена на посаду кухаря, з 01.09.2017 року переведена на посаду адміністратора.

Позивачем надано завірені копії наказів про переведення №4 від 30.06.2017 року, відповідно до якого працівника ОСОБА_5 переведено на посаду кухаря з 03.07.2018 року з посадовим окладом 3200 гривень, № 5 від 30.06.2017 року, відповідно до якого працівника ОСОБА_4 переведено на посаду адміністратора з 30.06.2018 року з посадовим окладом 3200 гривень, № 6/в від 31.08.2017 року, відповідно до якого працівника ОСОБА_5 переведено на посаду адміністратора з 01.09.2018 року з посадовим окладом 3200 гривень та № 8 від 31.08.2017 року, відповідно до якого працівника ОСОБА_4 переведено на посаду кухаря з 01.09.2018 року з посадовим окладом 3200 гривень.

Відповідно до штатного розпису на 2017 рік у позивача передбачено посади директора, адміністратора та кухаря. Посадові оклади адміністратора та кухаря встновлені у розмірі 3200 гривень та були незмінними протягом 2017 року.

Відповідно до відомості нарахування заробітної плати за червень 2017 року працівникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нараховано індексацію заробітної плати у розмірі 62 гривні 31 копійку.

Відповідно до відомостей нарахування заробітної плати за липень, серпень 2017 року працівникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 індексацію заробітної плати не нараховано та не виплачено.

Оскільки посадові оклади адміністратору і кухарю підвищено в січні 2017 року, то для визначення порогу індексації обчислення здійснюється, починаючи з лютого 2017 року: 1,011 (лютий 2017) х 1,018 (березень 2017) х 1,009 (квітень 2017) х 100 = 103, 74 %.

Відповідний індекс інфляції було опубліковано в травні 2017 року, тому обов`язок нарахування та виплати індексації заробітної плати виник у позивача, починаючи з червня 2017 року, продовжувався в липні, серпні 2017 року.

Отже, доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів перевищення порогу індексації в розмірі 103% є необґрунтованими, оскільки для обчислення такого порогу використовуються загальновідомі показники у спосіб, визначений Порядком № 1078.

Згідно з абз. 2 п. 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 17 липня 2003 р.№ 1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Абзац 3 п. 1-1 Порядку №1078 передбачає, що індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 1 додатку 1 до Порядку №1078 передбачено, що індекс споживчих цін для визначення порогу індексації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV.

Зважаючи на вказані норми, за відсутності підвищення тарифних ставок (окладів) у 2017 році індексація заробітної плати повинна була нараховуватись та виплачуватись з червня місяця.

Відповідно до п. 102 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно із штатним розписом на 2017 рік посадовий оклад на посадах кухаря та адміністратора в 2017 році були однаковими та незмінними, заробітні плати працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за посадами адміністратора та кухаря підлягали проведенню індексації, оскільки місяцем останнього підвищення посадового окладу за посадами адміністратора та кухаря був січень 2017 року.

Крім того, процедура накладення штрафів передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (надалі - Порядок № 509).

Згідно абзацу 4 п. 2 Порядку № 509 штраф за порушення законодавства про працю може бути накладений начальником територіального органу Держпраці (його заступниками) на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою територіального органу Держпраці.

Відповідно до п. 3 Порядку №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Згідно п. 4 Порядку №509 справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Відповідно до п. 6 Порядку №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Щодо доводів апелянта, проте що ним 22.09.2018 року направлено клопотання про відкладення розгляду справи про накладення штрафу, однак відповіді та нового виклику не отримував, то колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи позивачем 22.09.2018 року подавалось клопотання про відкладення розгляду справи про накладення штрафу.

27.09.2018 року відповідачем надіслано позивачу лист № 9310/1/11-37 про перенесення розгляду справи на 04.10.2018 року о 11 год 30 хв, що підтверджується списком згрупованих відправлень листів рекомендованих №7453. Відповідно до даних офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» відправлення №319 вручено 29.09.2018 року о 14 год 36 хв, що свідчить про задоволення клопотання позивача та належне його повідомлення про час та місце розгляду справи про накладення штрафу.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції розглянув справу за участі позивача та його представника, незважаючи на оголошену перерву у судовому засіданні з метою подання позивачем доказів щодо реєстрації наказів про переведення працівників, то відповідно до частини другої статті 317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення чи дії відповідача є протиправними, а натомість вказують на те, що такі прийняті відповідачем обґрунтовано, з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та спосіб, передбачений чинним законодавством України та підстав для визнання їх протиправними та скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року у справі №1340/5846/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Повний текст постанови складено 10.06.2019р.