Справа № 274/1297/19
Суддя: Корбут В. В.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 274/1297/19 Провадження № 2-а/0274/64/19
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.19 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі - Суд),

розглянувши у прядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовомОСОБА_1
доінспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Шуніна Руслана Олександровича
проскасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 р. ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, у якому просить скасувати постанову від 02.03.2019 р. серії ЕАВ № 956978 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (далі - Постанова), винесену інспектором роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Шуніним Русланом Олександровичем (далі - Інспектор), якою до нього було застосовано штраф у розмірі 255,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позов обґрунтований тим, що, керуючи автомобілем, допустиму швидкість руху ОСОБА_1 не перевищував, при винесенні постанови Інспектор виходив з показань технічного приладу вимірювання швидкості TruCam, серійний номер ТС 000681, якому він не довіряє та сумнівається у точності здійсненого вимірювання, докази, одержані за допомогою цього приладу, є неналежними та недопустимими, Інспектор не роз`яснив їй прав та обов`язків, передбачених статтею 63 Конституції України, статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, він не зміг скористатись правом на правову допомогу, нескладення Інспектором протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення суперечить нормам Кодексу України про адміністративні правопорушення та рішенню Конституційного Суду України від 26.05.2015 р. по справі № 1-11/2015, постанова не відповідає вимогам статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Інспектор в особі представника Департаменту патрульної поліції проти позову заперечив та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що Постанова є законною, при її винесенні було дотримано норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, використання лазерного вимірювача швидкості TruCAM відповідає вимогам законодавства України, вимірювач, яким було здійснено вимірювання швидкості руху автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , пройшов повірку та є придатним до застосування.

Судом з`ясовано, що відповідно до Постанови 02.03.2019 р. о 10:41 водій ОСОБА_1 на транспортному засобі TOYOTA AURIS, д.н.з. НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі М-06, 66 км, рухався зі швидкістю 158 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху поза населеним пунктом на 48 км/год., швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем TruCam TC000681, чим порушив підпункт "ґ" пункт 12.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цією ж Постановою до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

У позовній заяві ОСОБА_1 визнає ті обставини, що 02.03.2019 р. близько 10:41 він рухався на транспортному засобі TOYOTA AURIS, д.н.з. НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі М-06, 66 км.

Посилання ОСОБА_1 на те, що допустиму швидкість руху він не перевищував, при винесенні постанови Інспектор виходив з показань технічного приладу вимірювання швидкості TruCam, серійний номер ТС 000681, якому він не довіряє та сумнівається у точності здійсненого вимірювання, докази, одержані за допомогою цього приладу, є неналежними та недопустимими, Суд вважає безпідставним, зважаючи на таке.

Як вбачається з роздрукованого фотознімка, зробленого лазерним вимірювачем швидкості TruCAM, серійний номер TC000681, 02.03.2019 р. о 10:50 на автомобільній дорозі М-06, 66 км, рухався транспортний засіб - автомобіль TOYOTA AURIS, д.н.з. НОМЕР_1 , швидкість його руху становила 158 км/год., автомобільна дорога мала окремі проїзні частини, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою.

Тип засобу вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCaM" затверджений на підставі позитивних результатів державний приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України та зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, міжповірочний інтервал, установлений під час затвердження типу вимірювача, - не більше одного року, що підтверджується сертифікатом № UA-МІ/1-2903-2012, виданим 29.08.2012 р. Міністерством економічного розвитку і торгівлі України.

Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № TC000681, тобто той, яким було здійснено вимірювання швидкості руху автомобіля, котрим рухалась ОСОБА_1, пройшов повірку 25.09.2018 р., що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/11919 від 25.09.2018 р., яке чинне до 25.09.2019 р., виданим Державним підприємством "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів".

Зазначені документи (докази) надані Інспектором в особі представника Департаменту патрульної поліції (додані до відзиву).

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що 02.03.2019 р. о 10:41 водій ОСОБА_1 на транспортному засобі TOYOTA AURIS, д.н.з. НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі М-06, 66 км, рухався зі швидкістю 158 км/год., автомобільна дорога мала окремі проїзні частини, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою.

Згідно з підпунктом "ґ" пункту 12.6 ПДР поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух зі швидкістю: на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год.

Таким чином ОСОБА_1 перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортних засобів більше як на двадцять кілометрів на годну.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Зважаючи на зазначене, Суд вважає, що Інспектор, приймаючи Постанову, дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З приводу доводів ОСОБА_1 , наведених у позовній заяві, щодо дій (бездіяльності) Інспектора під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні Постанови, Суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що, зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Частиною першою статті 63 Конституції України встановлено, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Частиною другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Між тим, Інспектор не подав доказів того, що ним під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було роз`яснено ОСОБА_1 положення частини першої статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та частини першої статті 63 Конституції України, та надано ОСОБА_1 можливість скористатись правовою допомогою.

Однак Суд зазначає, що, зважаючи на наведене раніше, ці порушення не спростовують обставин, викладених у Постанові щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, звертаючись з адміністративним позовом, який розглядається, ОСОБА_1 міг скористатись правовою допомогою.

За таких обставин Суд вважає, що наведені порушення, допущені Інспектором при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та винесенні Постанови, не можуть бути підставою для скасування Постанови.

Відповідно до статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Частиною першою статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106 1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Частиною четвертою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини п`ятої статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З вказаних норм Кодексу України про адміністративні правопорушення випливає, що протокол у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, передбачене частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не складається, при цьому розгляд такої справи здійснюється, а постанова у ній - виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 р. по справі № 1-11/2015 (згідно з яким положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення), оскільки це рішення приймалось раніше, ніж Закон України від 14.07.2015 р. № 596-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху", яким було внесено зміни до, зокрема, статей 222 та 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином здійснення Інспектором розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на місці вчинення адміністративного правопорушення та без складення протоколу про адміністративне правопорушення відповідало нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд також зазначає, що посилання ОСОБА_1 на те, що Постанова не відповідає вимогам статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є загальним, без зазначення того, яких саме відомостей, передбачених цією нормою, вона не містить.

При цьому з наявної у справі копії Постанови вбачається, що копія є неповною, проте зі змісту наявної частини копії Постанови випливає, що Постанова містить найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування, дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення, тобто майже всі відомості, передбачені статтею 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Підсумовуючи наведене, Суд вважає, що підстави для скасування Постанови відсутні.

Частиною першою статті 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином Постанова підлягає залишенню без змін, а позов ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись статтями 121, 251, 288, 289 та 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 241, 242 - 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП у матеріали справи відсутні) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня складення його у повному обсязі.

Суддя В.В. Корбут