Справа № 9901/783/18
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2019 року

Київ

справа №9901/783/18

адміністративне провадження №П/9901/783/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - судді Мороз Л.Л.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Гімона М.М., Стародуба О.П.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу №9901/783/18

за позовом ОСОБА_1 до Президента України, треті особи - Рада національної безпеки і оборони України, Кабінет Міністрів України, Служба безпеки України, Національний банк України, Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 14.05.2018 №126/2018 в частині, -

ВСТАНОВИВ :

19 вересня 2018 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Журавля Антона Юрійовича звернувся до Верховного Суду як до суду першої інстанції із адміністративним позовом до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, треті особи - Рада національної безпеки і оборони України, Кабінет Міністрів України, Служба безпеки України, Національний банк України, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 14.05.2018 №126/2018, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" в частині введення в дію пункту 348 Додатку 1 до вказаного рішення про застосування до позивача персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у вигляді:

- блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном;

- запобігання виведенню капіталів за межі України;

- інших санкцій, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом (зупинення фінансових операцій);

- блокування інтернет-провайдерами доступу до ресурсів, у тому числі до їх субдоменів, зокрема: «ruscrimea.ru», «c- pravda . ru », « reporter - crimea . ru », « allcrimea.net », « kianews . com. ua», « gazeta . ok-crimea . ru », «Sevastopol.press», «rk.gov.ru», «mtur.rk.gov.ru», «crimea.gov.ru», « 82. fskn . ru », « ikrim . net », «c- inform . info », « nts-tv. com», « 1sev.tv», «трк-итв.рф», «XN----DTBRG3ALE.XN--P1AI», « trkekran . mybb.ru », « crimea-channel . ru », « trkmillet . ru », « 1tvcrimea.ru», « ikstv . ru », « yalta-tv.ru », « yaltatv . ru », « brttv . ru », « kianews24.ru », «c-eho .info» , « crimea.ria.ru» , « komtv . org », «gazetacrimea.ru».

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на ті обставини, що пропозиції щодо застосування санкцій вносяться на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України. Як вказує адвокат, за результатами здійсненої ним перевірки установлено, що Кабінетом Міністрів України, Національним банком України та Службою безпеки України жодних пропозицій щодо застосування до ОСОБА_1 обмежувальних заходів (санкцій) не вносилось на розгляд Ради національної безпеки і оборони України, що свідчить про порушення Радою порядку застосування таких санкцій. За вказаних обставин позивач вважає, що Радою було порушено та обмежено особисті конституційні права і свободи, зокрема право на володіння, користування та розпорядження належним ОСОБА_1 майном, також на думку позивача, оскаржуваний Указ є дискримінаційним по відношенню до ОСОБА_1 .

У поданому відзиві представник Президента України просить відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що спірний Указ видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

В письмових поясненнях треті особи також просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, представник СБУ зазначає, що протягом 2016-2018 років неодноразово застосовувались санкції до ОСОБА_1 (а не ОСОБА_1 ) у зв`язку із наявною інформацією про його діяльність на посаді «прем`єр-міністра Республіки Крим». Первинний Указ Президента України від 17.10.2016 №467, яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16 вересня 2016 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", містив різні санкції, подальші Укази Президента України щодо уведення в дію рішень Ради національної безпеки і оборони України є продовженням вже накладених санкцій. Так, на запити РНБО щодо продовження до ряду фізичних та юридичних осіб персональних санкцій, СБУ не заперечувала щодо пропозиції продовжити раніше застосовані санкції, у тому числі до ОСОБА_1 .

Представник КМУ зазначає, що пунктом 348 Додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року (в редакції рішення від 21.06.2018) застосовано санкції до ОСОБА_1 , громадянина Російської Федерації, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зазначенням його посади - «прем`єр-міністр Республіки Крим». Оскільки, ОСОБА_1 за своєю посадою очолює окупаційну адміністрацію Криму, тому застосовуючи до нього санкції, Президент України та РНБО дотримались вимог чинного законодавства України.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів встановила наступне.

Указом Президента України № 126/2018 від 14 травня 2018 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Відповідно до пункту 1 даного рішення, Рада національної безпеки і оборони України вирішила підтримати пропозиції щодо застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкції), внесених Кабінетом Міністрів України, Службою безпеки України та Національним банком України.

Застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних осіб згідно з додатком 1 та юридичних осіб згідно з додатком 2.

Згідно з п. 348 Додатку 1 до вказаного вище рішення (в редакції рішення від 21.06.2018), до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) згідно з внесеними пропозиціями, у вигляді блокування активів - тимчасового обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним йому майном, запобігання виведенню капіталів за межі України, інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом (зупинення фінансових операцій); блокування інтернет-провайдерами доступу до ресурсів, у тому числі до їх субдоменів, зокрема «ruscrimea.ru», «c- pravda . ru» , « reporter-crimea.ru », « allcrimea.net », « kianews . com. ua», « gazeta . ok-crimea . ru », «Sevastopol.press», «rk.gov.ru», «mtur.rk.gov.ru», «crimea.gov.ru», « 82. fskn.ru », « ikrim . net », «с- inform . info », « nts-tv .com», « 1sev.tv», «трк-итв.рф», «XN----DTBRG3ALE.XN--P1АІ», « trkekran . mybb.ru », « crimea-channel . ru », « trkmillet.ru », « ltvcrimea . ru », « ikstv . ru », « yalta-tv . ru », « yaltatv.ru », « brttv . ru », « kianews24.ru », «с -eho.info» , « crimea.ria.ru », « komtv.org », «gazetacrimea.ru» - на три роки.

При цьому, рішення РНБО від 2 травня 2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині включення ОСОБА_1 до п. 348 Додатку 1 до вказаного вище рішення було предметом судового розгляду.

Так, за результатами розгляду справи №826/14026/18 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2019, в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.03.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України.

Разом з цим, позивач вважає, що оскаржуваний Указ Президента України порушує його права та законні інтереси, є дискримінаційним по відношенню до нього, а тому просить позов задовольнити.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За нормами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною третьою статті 106 Конституції України встановлено, що Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частин першої, другої та сьомої статті 107 Конституції України РНБО є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.

РНБО координує та контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки й оборони.

Рішення РНБО вводяться в дію указами Президента України.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 10 Закону України від 5 березня 1998 року № 183/98-ВР «Про Раду національної безпеки і оборони України» рішення РНБО приймаються не менш як двома третинами голосів її членів.

Рішення РНБО, введені в дію указами Президента України, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади.

Верховною Радою України, виходячи з положень Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та загальновизнаних міжнародних норм і правил, прийнято Закон України «Про санкції» (далі - Закон № 1644-VII).

За приписами статті 1 Закону № 1644-VII з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність. Застосування санкцій не виключає застосування інших заходів захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, її економічної самостійності, прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1644-VII правову основу застосування санкцій становлять Конституція України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закони України, нормативні акти Президента України, Кабінету Міністрів України, рішення Ради національної безпеки та оборони України, відповідні принципи та норми міжнародного права.

Статтею 3 Закону № 1644-VII визначено підстави для застосування санкцій, зокрема:

1) дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод;

2) резолюції Генеральної Асамблеї та Ради Безпеки Організації Об`єднаних Націй;

3) рішення та регламенти Ради Європейського Союзу;

4) факти порушень Загальної декларації прав людини, Статуту Організації Об`єднаних Націй.

Підставою для застосування санкцій також є вчинення іноземною державою, іноземною юридичною особою, юридичною особою, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземцем, особою без громадянства, а також суб`єктами, які здійснюють терористичну діяльність, дій, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, стосовно іншої іноземної держави, громадян чи юридичних осіб останньої. (ч. 3 цієї статті).

Згідно зі статтею 5 Закону № 1644-VII пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України.

Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.

Рішення щодо застосування санкцій повинно містити строк їх застосування, крім випадків застосування санкцій, що призводять до припинення прав, та інших санкцій, які за змістом не можуть застосовуватися тимчасово.

Рішення про внесення змін до санкцій приймається органом, що прийняв рішення про їх застосування відповідно до цього Закону, за власною ініціативою або на підставі пропозицій органів державної влади, зазначених у частині першій цієї статті.

Отже, законодавством України передбачено підстави та порядок застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).

Так, введені в дію оскаржуваним Указом санкції стосуються, зокрема, ОСОБА_1 , громадянина Російської Федерації, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є службовою особою на тимчасово окупованій території України та виконує обов`язки прем`єр-міністра Республіки Крим.

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що Законом України від 15.04.2014 № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупованою територією визначено територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

За змістом частини 2 статті 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Судом встановлено, що до ОСОБА_1 санкції застосовано з жовтня 2016 року (Указ Президента України №467/2016 від 17.10.2016 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16 вересня 2016 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)»»). Подальші рішення РНБО приймались у зв`язку з розширенням видів санкцій та в подальшому затверджувались Указами Президента України (від 15.05.2017 №133/2017, від 14.05.2018 №126/2018).

При цьому санкції стосуються блокування активів - тимчасове обмеження права користуватися та розпоряджатися належним майном; запобігання виведенню капіталів за межі України; інших санкцій, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом (зупинення фінансових операцій); блокування інтернет-провайдерами доступу до ресурсів.

Суд вважає необґрунтованими посилання представника позивача на те, що накладення санкцій порушує право приватної власності позивача з огляду на те, що накладення такої санкції, як тимчасове обмеження права користуватися та розпоряджатися належним майном, прямо передбачено нормами Закону № 1644-VII, який в даному випадку є спеціальним.

Щодо блокування інтернет-провайдерами доступу до ресурсів, то колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 6 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-ХІІ) право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Частиною другою статті 7 цього Закону передбачено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Введені в дію Указом санкції обмежують право на доступ, зокрема, до певних Інтернет-ресурсів. Проте, таке втручання держави не є порушенням свобод, оскільки можливість його запровадження передбачено, зокрема, Конституцією України (частиною третьою статті 34), Законом №1644-VІІ (абзацом п`ятим преамбули, частиною першою статті 1, частиною третьою статті 5), і Законом № 2657-ХІІ (частиною другою статті 6, частиною другою статті 7) та має легітимну мету, конкретизовану в указаних приписах: потреба невідкладного та ефективного реагування на загрози національній безпеці України.

Зазначена мета відповідає пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, згідно з яким обмеження свобод, гарантованих цією статтею, зокрема і свободи одержувати й передавати інформацію та ідеї - без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів, може бути передбачено в інтересах національної безпеки.

При визначенні питання «необхідності в демократичному суспільстві» держави користуються свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом. ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до свободи вираження поглядів, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти. Будь-яке непропорційне втручання не буде вважатись «необхідним у демократичному суспільстві». Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми. Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень. (Рішення ЄСПЛ у справі «Ляшко проти України» (Lyashko v. Ukraine) від 10 серпня 2006 р., Заява № 21040/02, п. 47).

У даній справі є питання обґрунтованості санкцій Уряду, накладених на прем`єр-міністра Республіки Крим (тобто на особу, яка обіймає посаду на тимчасово окупованій території України та в органі, створеному не у передбаченому законом порядку), які в контексті практики Європейського Суду з прав людини не становлять порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу, що Конституцією України передбачено, що Президент України вводить в дію рішення Ради Національної безпеки України. При цьому, Основним Законом не встановлено повноважень Президента щодо запровадження персональних санкцій щодо юридичних чи фізичних осіб.

Зі змісту оскаржуваного Указу від 14.05.2018 №126/2018 встановлено, що зазначеним актом введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)".

Вказаним вище Указом не визначається застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих юридичних осіб чи фізичних осіб.

Визначення переліку, змісту та порядку застосування санкцій відноситься до компетенції Ради національної безпеки і оборони України, рішення якої приймаються колегіально.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи Указ від 14.05.2018 №126/2018 Президент України діяв на реалізацію своїх конституційних повноважень, в порядку та на підставі законодавства України, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 139 КАС України підстав для повернення позивачеві судового збору, сплаченого за подання цього позову, немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Рішення Верховного Суду як суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

_______________________

_______________________

_______________________

_______________________

_______________________

Л.Л. Мороз

Я.О. Берназюк

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

О.П. Стародуб,

Судді Верховного Суду