Справа № 1.380.2019.001432
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001432
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Надич М.О., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник - ОСОБА_1

відповідача: представник - Кухар Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 14 березня 2018 року № та №.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового Кодексу України та наказу ГУ ДФС у Львівській області №27 від 04.01.2018 р. «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» посадовими особами відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб та єдиного внеску території обслуговування Самбірської ОДПІ управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Львівській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 24.01.2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 07.01.2012 року по 24.01.2018 року.

За результатами перевірки складено акт №202/13-01-13-14/ від 01 лютого 2018 року, в якому Головне управління ДФС у Львівській області зазначає, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 було отримано дохід більше 1 000 000 гривень, що в результаті створює обов`язок обов`язкової реєстрації платником ПДВ.

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області було прийнято податкові повідомлення - рішення від 14 березня 2018 року №, яким визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 1 530,00 грн. та №, яким визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 34 273,00 грн.

Позивач вважає такі рішення протиправними з огляду на те, що положення п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України зазначають, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Однак, Головним управлінням ДФС у Львівській області в порушення вищевказаної норми був охоплений значно більший період перевірки.

Також позивач зазначає, що ним не було отримано ні акту перевірки, ні податкових повідомлень - рішень. Про наявність таких позивачу стало відомо із матеріалів справи №1.380.2019.000910 за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу.

Щодо твердження відповідача про вчинене порушення п. 181.1 ст. 181, п. 183.2, п. 183.10 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, позивач зазначив, що в розділі 1.17.1 (6 сторінка) акту перевірки сам же відповідач вказує, що у позивача загальна сума доходу отриманого від професійної діяльності за наступні періоди становить: 2014 рік, у сумі 290 947,00 грн.; 2015 рік, у сумі 954 995,00 грн.; 2016 рік, у сумі 972 780,00 грн.; 2017 рік, у сумі 0 грн.; 2018 рік, у сумі 0 грн. Проте за незрозумілих для позивача обставин встановлює порушення та зазначає про обов`язкову реєстрацію платником ПДВ.

Щодо порушення п. 49.2 пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України в частині неподання звітності з податку на додану вартість за квітень-грудень 2016 року, позивач зазначив, що у нього не було підстав для реєстрації платником ПДВ, і відповідно відсутній обов`язок щодо подання декларацій з даного виду податку.

13.05.2019 року представник позивача подав відповідь на відзив, у якому наголосив, що норма п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України зазначає, що податкова декларація, це розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

На виконання вищевказаної норми позивачем були подані декларації про нараховані суми доходу, які були використані відповідачем під час проведення перевірки. Зокрема, в розділі 1.17.1 (6 сторінка) акту перевірки відповідач зазначив про загальну суму доходу отриманого від професійної діяльності позивача. Таким чином, позивач стверджує, що не отримував доходу, що перевищує 1 000 000 грн.

Також наголосив на положення пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Крім того, в судовому засіданні 30.05.2019 року представником позивача надано додаткові пояснення, в яких вказав, що із наданих відповідачем документів не вбачається, яким чином здійснювалось визначення даної суми доходу та чи було це здійснено без урахування податку на додану вартість, так як у акті перевірки про дану обставину не зазначено жодної інформації. Дані обставини додатково підтверджують правову позицію позивача. Саме тому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 14 березня 2018 року № та №. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити.

Відповідач у поданому на позовну заяву відзиві проти позову заперечив з підстав, що Головним управління ДФС у Львівський області з 24.01.2018 року по 26.01.2018 року була проведена документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 24.01.2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 07.01.2012 року по 24.01.2018 року.

За результатами проведення документальної позапланової виїзної перевірки діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 було складено акт № 202/13-01-13- 14/ від 01.02.2018 року. У зв`язку із тим, що ФОП ОСОБА_2 не з`явився для підписання матеріалів перевірки, відповідно було складено акт № 50/13-01-13-14/ від 01.02.2018 року про неможливість вручення та підписання акту виїзної позапланової документальної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 .

01.02.2018 року поштовим зв`язком з повідомленням про вручення акт № 202/13-01-13- 14/ від 01.02.2018 року та акт № 50/13-01-13-14/ від 01.02.2018 року були надіслані ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , 3/2 (згідно реєстраційних даних фізичної особи - підприємця в органах державної фіскальної служби), та повернуті у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання 03.03.2018 року.

14.03.2018 року було сформовано та винесено спірні податкові повідомлення - рішення № від 14.03.2018 року та № від 14.03.2018 року, які 15.03.2018 року надіслані поштовим зв`язком з повідомленням про вручення за адресою згідно реєстраційних даних фізичної особи - підприємця в органах держаної фіскальної служби, та повернуті у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання 16.04.2018 року.

Відповідач покликається на вимоги п. 86.3 ст. 86 Податкового кодексу України, якою передбачено, що відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені органом державної податкової служби за результатами перевірки грошові зобов`язання.

Крім цього, вказує, що п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Також відповідач зазначив, що документальна позапланова виїзна перевірка діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 розпочата 24.01.2018 року (граничний термін до 09.02.2018 року). Документальна позапланова виїзна перевірка, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства охоплює період з 01.01.2014 року по 24.01.2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 07.01.2012 року по 24.01.2018 року. За результатами перевірки встановлено порушення та визначено суму грошового зобов`язання у межах 1095 днів, а саме з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року, тому порушення строків встановлених ст.102 Податкового кодексу України відсутнє.

Перевіркою встановлено порушення щодо ведення обліку придбання та продажу (робіт, послуг), обчислення, своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість. ФОП ОСОБА_2 за перевірений період платником податку на додану вартість не реєструвався. За період діяльності з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року загальна сума від підприємницької діяльності становила в розмірі 1 010 825,00 грн. Отже, у позивача обов`язок щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість виник з 11.04.2016 року, та з 10.04.2016 року обов`язок подати реєстраційну заяву платника податку на додану вартість за формою №1-ПДВ до Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Згідно представлених до перевірки документів відповідачем встановлено, що за період з 11.04.2016 року по 30.12.2016 року включно загальна сума здійснення операцій з постачання товарів та послуг становить 685460,0 грн., сума ненарахованого ПДВ за ставкою 20% становить 137092,00 грн., та встановлено, що позивачем не нараховано ПДВ на загальну суму 137092,00 грн. за період з 11.04.2016 року по 30.12.2016 року.

Відповідач стверджує, що документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлено порушення позивачем п.181.1 п.183.2. п. 183.10 ст.183, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за період з 11.01.2016 року по 30.12.2016 року в сумі 137092,00 грн. та порушення п.49.2. підпункту 49.18 статті 49 глави 2 розділу II Податкового кодексу України, в частині неподання звітності з податку на додану вартість за квітень-грудень 2016 року.

Також 16.05.2019 року подано заперечення, в якому відповідач зазначає, що при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки було використано документи, які надав ФОП ОСОБА_2 . Зокрема, такі документи: свідоцтво про державну реєстрацію, установчі документи, книги обліку доходів і витрат, книги КОРО, декларації, звіти, договори, квитанції, виписки банку, накладні. Також, було використано наявну податкову інформацію, щодо фіскальних звітних чеків( Z-Звіти).

Проаналізувавши надані документи та наявну податкову інформацію встановлено, що ФОП ОСОБА_2 , за період діяльності з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню сукупно перевищує 1 млн. грн. без урахування податку на додану вартість.

Саме тому відповідач вважає вимоги позивача, викладені в позовній заяві необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 05 квітня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні 30.05.2019 року ухвалою суду, яка занесена в протокол судового засідання було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч.7 ст.181 КАС України, за письмовою згодою усіх учасників справи розгляд справи по суті розпочато 30.05.2019 року після підготовчого судового засідання.

Суд заслухав пояснення представників позивача та відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Головним управління ДФС у Львівський області з 24.01.2018 року по 26.01.2018 року була проведена документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 24.01.2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 07.01.2012 року по 24.01.2018 року.

За результатами проведення документальної позапланової виїзної перевірки діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 було складено акт № 202/13-01-13- 14/ від 01.02.2018 року.

Документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлено порушення позивачем п.181.1 п.183.2. п. 183.10 ст.183, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за період з 11.01.2016 року по 30.12.2016 року в сумі 137092,00 грн. та порушення п.49.2. підпункту 49.18 статті 49 глави 2 розділу II Податкового кодексу України, в частині неподання звітності з податку на додану вартість за квітень-грудень 2016 року.

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області було прийнято податкові повідомлення - рішення від 14 березня 2018 року №, яким визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 1 530,00 грн. та №, яким визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 34 273,00 грн.

Предметом спору у даній справі є правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки позивач стверджує, що не отримував доходу, що перевищує 1 000 000 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Щодо доводів позивача, що ним не було отримано ні акту перевірки, ні податкових повідомлень - рішень, суд зазначає.

Згідно із п. 86.3. Податкового Кодексу України (далі - ПК України) відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені органом державної податкової служби за результатами перевірки грошові зобов`язання.

Відповідно до п. 86.8. ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Статтею 42 ПК України встановлено порядок листування з платником податків.

Відповідно до п. 42.1. ст. 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 58.3 статті 58 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Як слідує з матеріалів справи, за результатами проведення документальної позапланової виїзної перевірки діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 було складено акт № 202/13-01-13-14/ від 01.02.2018 року. У зв`язку із тим, що позивач не з`явився для підписання матеріалів перевірки, відповідачем складено акт № 50/13-01-13-14/ від 01.02.2018 року про неможливість вручення та підписання акту виїзної позапланової документальної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 .

01.02.2018 року поштовим зв`язком з повідомленням про вручення акт № 202/13-01-13- 14/ від 01.02.2018 року та акт № 50/13-01-13-14/ від 01.02.2018 року були надіслані ФОП ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , 3/2 (згідно реєстраційних даних фізичної особи - підприємця в органах державної фіскальної служби), та повернуті у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання 03.03.2018 року.

Згідно копії конверта, наявного в матеріалах справи, спірні рішення 15.03.2018 року надіслані поштовим зв`язком з повідомленням про вручення за адресою згідно реєстраційних даних позивача в органах держаної фіскальної служби: Львівська область, м. Самбір вул. С. Бандери, 3/2, проте такі повернуті у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання 16.04.2018 року.

Отже, відповідно до положень ст. 42 та ст. 58 ПК України, акт перевірки № 202/13-01-13-14/ від 01.02.2018 року та податкові повідомлення - рішення від 14 березня 2018 року № та №, вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Щодо дотримання строків встановлених ст.102 Податкового кодексу України, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, контролюючі органи, за наявності підстав, мають право проводити, зокрема, документальні позапланові перевірки за будь-який період діяльності платника податків з питань, що не були охоплені попередніми перевірками, проте, мають право визначити суму грошового зобов`язання з відповідного податку, збору (платежу) за результатами таких перевірок лише у межах 1095 днів, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше - за днем її фактичного подання.

Документальна позапланова виїзна перевірка діяльності позивача розпочата 24.01.2018 року (граничний термін до 09.02.2018 року). Документальна позапланова виїзна перевірка, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства охоплює період з 01.01.2014 року по 24.01.2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 07.01.2012 року по 24.01.2018 року.

Зі змісту акту перевірки №202/13-01-13-14/ від 01.02.2018 року відповідачем встановлено порушення та визначено суму грошового зобов`язання у межах 1095 днів, а саме з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року, тому доводи позивача про порушення строків встановлених ст.102 Податкового кодексу України не знайшли свого підтвердження.

Оцінюючи доводи позивача та зміст відзиву відповідача щодо підстав прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, суд враховує наступне.

Відповідно до пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Відповідно до ст.180 ПК України для цілей оподаткування податком на додану вартість платником податку є:

- будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 розділу V Кодексу;

- будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку;

Відповідно до пункту 181.1 ст.181 ПК України, у разі, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 млн. грн. (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Відповідно до пункту 183.2 ст.183 ПК України, у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 Податкового Кодексу України.

Отже, обов`язок здійснити реєстрацію як платника податків на додану вартість виникає у фізичної особи-підприємця, за умови отримання нею суми в понад 1 млн. грн. від операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню, без врахування суми податку на додану вартість у ціні придбаних та проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до облікових даних ФОП ОСОБА_2 здійснював господарську діяльність з роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. З 01 січня 2014 року по 30 грудня 2016 року перебував на загальній системі оподаткування. У господарській діяльності ФОП ОСОБА_2 . використовував реєстратори розрахункових операцій: МІNI-500/02VNE+SM № та МІNI-500/02VNE+ SM № .

Згідно з пунктом 7 та 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування послуг» №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

- подавати до органів доходів і зборів звітність, пов`язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв`язку.

Суб`єкти господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій (крім електронних таксометрів, автоматів з продажу товарів (послуг) та реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти) повинні подавати до органів доходів і зборів по дротових або бездротових каналах зв`язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані.

- щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій(за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій;

- друкувати або створювати в електронній формі на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) контрольні стрічки і забезпечувати їх зберігання протягом трьох років.

Судом встановлено, що при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки відповідачем використано документи, які надав ФОП ОСОБА_2 . Зокрема: свідоцтво про державну реєстрацію, установчі документи, книги обліку доходів і витрат, книги КОРО, декларації, звіти, договори, квитанції, виписки банку, накладні. Також, було використано наявну податкову інформацію, щодо фіскальних звітних чеків( Z-Звіти).

З метою встановлення загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг за період діяльності з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року, судом досліджено письмову копію податкової інформації щодо фіскальних Z-Звітів з 2015 року по 2016 рік, також досліджено і електронну копію такої податкової інформації, згідно яких встановлено, що за період діяльності з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року загальна сума отриманого доходу позивача від підприємницької діяльності становила 1010825,00 грн. Вказана обставина не спростовувалась представником позивача.

Крім цього, для встановлення усіх обставин у справі, судом витребувано у позивача книги обліку доходів і витрат, книги КОРО, звіти, інші документи щодо господарської діяльності, проте відповідно до Акту про пожежу від 22 травня 2018 року (а.с.110) пожежею було знищено папки з документацією ФОП ОСОБА_2 , отже такі докази з об`єктивних причин не можуть бути досліджені судом. Інших доказів на спростування доводів відповідача позивачем не надано.

Проаналізувавши приписи пункту 181.1 статті 181 ПК України, за якими у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 млн. грн. (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку, з урахуванням встановлених обставин у справі, суд дійшов до висновку про наявність підстав у позивача для обов`язкової його реєстрації платником податку на додану вартість внаслідок досягнення обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Відтак, встановлені судом обставини вказують, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності в діях позивача складу податкового правопорушення, передбаченого пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, оскільки матеріалами справи підтверджено, що за період діяльності з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року загальна сума від підприємницької діяльності становила в розмірі 1 010 825,00 грн.

Згідно представлених до перевірки документів відповідачем встановлено, що за період з 11.04.2016 року по 30.12.2016 року включно загальна сума здійснення операцій з постачання товарів та послуг становить 685460,0 грн., сума ненарахованого ПДВ за ставкою 20% становить 137092,00 грн., та встановлено, що ФОП ОСОБА_2 не нараховано ПДВ на загальну суму 137092,00 грн. за період з 11.04.2016 року по 30.12.2016 року.

Щодо доводів позивача про подані декларації про нараховані суми доходу, які слід було врахувати відповідачу, суд зазначає.

В акті перевірки №202/13-01-13-14/ від 01.02.2018, зокрема, в розділі 1.17.1 (6 сторінка) відповідач зазначив про загальну суму доходу отриманого від професійної діяльності позивача за наступні періоди становить: 2014 рік, у сумі 290 947,00 грн.; 2015 рік, у сумі 954 995,00 грн.; 2016 рік, у сумі 972 780,00 грн.; 2017 рік, у сумі 0 грн.; 2018 рік, у сумі 0 грн. Наведене підтверджується і копіями податкових декларацій про майновий стан і доходи позивача за 2014 - 2016 роки.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а)дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б)дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Отже, суд не погоджується із доводами позивача про те, що для обрахунку слід брати до уваги дохід виключно за календарні 12 місяців 2015 року та 12 місяців 2016 року, оскільки нормою пункту 181.1 статті 181 ПК України встановлено «останні 12 календарних місяців» що не є тотожнім поняттям «останній календарний рік». Посилання позивача на «якість закону» є неприйнятним з огляду на його зрозумілість та достатність буквального тлумачення.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2019 року справа №2a-0770/3696/12.

Отже, у ФОП ОСОБА_2 обов`язок щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість виник з 11.04.2016 року, та з 10.04.2016 року обов`язок подати реєстраційну заяву платника податку на додану вартість за формою №1-ПДВ до Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Відповідно до п.183.10 ст. 183 ПК України, будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку на додану вартість і у випадках та порядку, передбаченими статтями 180-183 розділу V Кодексу, не подала до органу, державної податкової служби Заяву за формою №1-ПДВ, несе відповідальність за не нарахування або несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника ПДВ без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до норм Податкового кодексу платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (пункт 49.2, підпункт 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 глави 2 розділу II Податкового кодексу України).

Дані перевірки свідчать про неподання ФОП ОСОБА_2 податкової звітності з податку на додану вартість за квітень-грудень 2016 року.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Отже, відповідачем правомірно встановлено порушення ФОП ОСОБА_2 п.181.1 п.183.2. п. 183.10 ст.183, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого знижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за період з 11.01.2016 року по 30.12.2016 року в сумі 137092,00 грн. та порушення п.49.2. підпункту 49.18 статті 49 глави 2 розділу II Податкового кодексу України, в частині неподання звітності з податку на додану вартість за квітень-грудень 2016 року.

Щодо доводів позивача, які викладені у додаткових поясненнях, проте не зазначені у позовній заяві, що із наданих відповідачем документів не вбачається, яким чином здійснювалось визначення даної суми доходу та чи було це здійснено без урахування податку на додану вартість, так як у акті перевірки про дану обставину не зазначено жодної інформації, суд зазначає наступне.

Як слідує зі змісту розділу 2.6, арк. 14 акта перевірки №202/13-01-13-14/ від 01.02.2018 року відповідачем зазначено, що сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню сукупно перевищує 1 млн. грн. без урахування податку на додану вартість.

Наведене також підтверджено і представником відповідача, який зазначив, що встановлення загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг позивачем за період діяльності з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року в сумі 1010825,00 грн. відповідно до податкової інформації щодо фіскальних Z-Звітів з 2015 року по 2016 рік та електронної копії такої податкової інформації обрахована без урахування податку на додану вартість.

Відповідно до частин першої другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, судом враховуються доводи відповідача, щодо порушення ФОП ОСОБА_2 п.181.1 п.183.2. п. 183.10 ст.183, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого знижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за період з 11.01.2016 року по 30.12.2016 року в сумі 137092,00 грн. та порушення п.49.2. підпункту 49.18 статті 49 глави 2 розділу II Податкового кодексу України, в частині неподання звітності з податку на додану вартість за квітень-грудень 2016 року.

Відповідно до вимог ч. 1, п.4 ч.2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З урахуванням встановлених обставин та наведених правових положень, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 10.06.2019 року.

Суддя Клименко О.М.