Справа № 440/192/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Супрун Є.Б.

29 травня 2019 р.Справа № 440/192/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В с т а н о в и л а:

16.01.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача Головного управління національної поліції в Полтавській області (подалі - ГУНП в Полтавській області) «Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 1790 від 13.11.2018 року в частині притягнення його - поліцейського відділення № 2 взводу № 1 роти конвойної служби ізолятора тимчасового тримання №1 ГУНП в Полтавській області старшого сержанта поліції до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Полтавській області «Про особовому складу» № 603 о/с від 04.12.2018 року у частині його звільнення зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби);

- поновити його на службі в поліції на посаді поліцейського відділення № 2 взводу № 1 роти конвойної служби ізолятора тимчасового тримання № 1 ГУНП в Полтавській області з 05.12.2018 року;

- стягнути з ГУНП в Полтавській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В частині поновлення на службі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць позивач просить рішення суду допустити до негайного виконання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення слугував складений 13.10.2018 року працівниками поліції адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за результатами розгляду якого Київським районним судом м. Полтави встановлено відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.

З приводу притягнення до адміністративної відповідальності за відсутність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів позивач вказує, що необхідність застосування відповідачем такого суворого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення не є пропорційним до тяжкості вчиненого правопорушення.

Відповідачем при накладенні стягнення не дотримані вимоги Дисциплінарного статуту Національної поліції України у частині встановлення у його діях ознак дисциплінарного проступку та наявності підстав для застосування найбільш суворого виду дисциплінарного стягнення, відтак, видані відповідачем накази № 170 та № 603 о/с є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 . ГУНП в Полтавській області вказує, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугував не протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що являє собою порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а також керування транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є порушенням вимог п. 2.1 ґ Правил дорожнього руху України.

З приводу обрання виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах поліції, то вирішення цього питання є дискреційним повноваженням керівника ГУ НП в Полтавській області.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що факт відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлено судом рішення. У виданому відповідачем наказі № 1790, яким прийнято рішення про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, відсутнє будь-яке обґрунтування підстав, за яких відповідач дійшов висновку про те, що керування транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є дисциплінарним проступком.

07.02.2019 року до суду першої інстанції відповідачем подано клопотання про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 з підстав пропуску останнім місячного строку звернення до суду.

Протокольною ухвалою суду першої інстанції від 21.02.2019 року визнаної поважними причини пропуску позивачем ОСОБА_1 процесуального строку звернення до суду та відмовлено у задоволенні клопотання ГУНП в Полтавській області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року (рішення у повному обсязі складено 04.03.2019 року) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.

Судом стягнуто з ГУНП в Полтавській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 05.12.2018 року по 27.02.2019 року у розмірі 10.568,76 грн.

Висновок суду вмотивований тим, що твердження відповідача щодо наявності в діях ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, спростовано у судовому порядку.

Порушенням службової дисципліни може бути лише протиправна поведінка. Правомірна ж поведінка не є порушенням службової дисципліни та відповідно дисциплінарним проступком. Відтак, суд вважав безпідставним висновок відповідача про порушення позивачем службової дисципліни у зв`язку з відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння.

Звільняючи позивача лише з підстави відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач не дотримався критерію «пропорційно», зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення (дії). Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб`єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи.

Встановивши відсутність фактичних та правових підстав для звільнення позивача, суд визнав протиправними спірні накази відповідача в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби та скасував їх в частині, що стосуються прав та інтересів позивача.

Зважаючи на висновок суду про протиправність наказу від 04.12.2018 року № 603 о/с та його скасування, суд визначився про поновлення позивача на тій посаді та у тому органі, з якого його було звільнено, а саме - на посаді поліцейського відділення № 2 взводу № 1 роти конвойного служби ізолятора тимчасового тримання № 1 ГУНП в Полтавській області з 05.12.2018 року.

З урахуванням даних відображених у довідці, суд визначив суму середньоденного грошового забезпечення з урахуванням 44 робочих днів у розмірі 182,22 грн, з якої ГУНП у Полтавській області підлягає до сплати ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в загальній сумі 10.568,76 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУНП в Полтавській області посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, поверховий судовий розгляд з порушенням принципів адміністративного судочинства, не надання доказам у справі належної правової оцінки, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач фактично посилається на аналогічні доводи, наведені ним у заявах по суті в суді першої інстанції, та вказує, що відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не спростовує встановленого під час службового розслідування та підтвердженого поясненнями та відеозаписами порушення позивачем службової дисципліни, що виразилося в порушенні Правил дорожнього руху України у вигляді відмови пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, застосування дисциплінарного стягнення здійснювалося на розсуд уповноваженої особи відповідача, з урахуванням обставин у справі.

Також скаржник просить прийняти до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.09.2018 року у справі № 824/227/17-а.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач підтримав наведену ним у позові позицію, та просить залишити апеляційну скаргу ГУНП в Полтавській області без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду підлягає зміні з мотивів його прийняття, з наступних підстав.

Судом установлено, що з 31.07.2006 року по 06.11.2015 року позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 року - в Національній поліції, що підтверджується даними послужного списку /а.с. 48-52/.

13.10.2018 року до ГУНП в Полтавській області надійшла інформація про порушення службової дисципліни поліцейським відділення № 2 взводу № 1 роти конвойної служби ізолятора тимчасового тримання № 1 ГУНП в Полтавській області старшим сержантом поліції Моргуном О.С.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 16.10.2018 року № 1102 призначено службове розслідування /а.с. 60/.

В ході службового розслідування встановлені наступні фактичні обставини:

13.10.2018 року о 22:00 год. до ГУНП в Полтавській області надійшла інформація про те, що на перехресті вул. Маршала Бірюзова та вул. Героїв Пожежників в м. Полтава працівниками УПП в Полтавській області ДПП НП України за порушення правил дорожнього руху (не ввімкнення світлового сигналу при здійсненні повороту) зупинений автомобіль ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 ДП під керуванням поліцейського відділення № 2 взводу № 1 роти конвойної служби ізолятора тимчасового тримання № 1 ГУНП в Полтавській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ., який мав ознаки алкогольного сп`яніння.

В ході службового розслідування від старшого сержанта поліції ОСОБА_1 отримано письмові пояснення від 22.10.2018 року про те, що 13.10.2018 року близько 22:00 год. він зі своєю знайомою перебував біля магазину «АТБ» по вул. Зінківській. Здійснивши покупки, ОСОБА_1 сів до свого автомобіля та направився по вул. Зінківській в напрямку вул. Маршала Бірюзова. Повертаючи на вул. Тевелева (Героїв Пожежників), його зупинив автомобіль патрульної поліції за те, що позивач не увімкнув правий поворот. Після цього один із працівників патрульної поліції попросив у ОСОБА_1 посвідчення водія та технічний паспорт та пішов до службового автомобіля. Повернувшись, працівник патрульної поліції запитав у позивача, чи вживав він алкогольні напої. На вказане запитання ОСОБА_1 відповів, що не вживав алкогольних напоїв, після чого працівник поліції запропонував йому пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння, на що позивач відмовився та сказав, що бажає проходити огляд в лікарні.

В подальшому, ОСОБА_1 разом з працівниками патрульної поліції поїхав до Полтавського обласного наркологічного диспансера (ПОНД), де зі слів опитаного він відмовився проходити тест, у зв`язку з тим, що мав сумніви в його об`єктивності. Також позивач зазначив, що мав намір здавати кров на аналіз, однак у цьому йому було відмовлено. В присутності свідків позивач відмовився від проходження тесту, в результаті чого було складено висновок про відмову у проходженні тесту та протокол від 13.10.2018 року про адміністративне правопорушення серії БД № 050668 за ч. 1 ст. 130 КУпАП /а.с. 71/.

Опитана в ході службового розслідування знайома позивача, яка перебувала у салоні автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 ДП під час керування ОСОБА_1 , надала ідентичні пояснення, але додала, що підозра щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння виникла у поліцейського, коли позивач на його прохання дихнув декілька разів в обличчя та зазначила, що з 16:00 год. до моменту зупинення автомобіля ОСОБА_1 не вживав при ній спиртних напоїв.

У протоколі ОСОБА_1 власноруч написав, що вважає себе невинним. Після складання протоколу у ОСОБА_1 вилучено посвідчення водія категорії «В» серії НОМЕР_2 , видане Зінківським ВРЕР та видано тимчасовий дозвіл на право керування серії ПК № НОМЕР_3 .

16.10.2018 року до УКЗ ГУНП в Полтавській області надійшли копії адміністративних матеріалів, складених 13.10.2018 року за ст.ст. 126, 130 КУпАП та відеозаписи з нагрудних камер патрульних поліцейських, які здійснювали оформлення вищевказаних матеріалів. В результаті дослідження даних матеріалів встановлено, що окрім встановлених вище фактичних обставин, на одному з відео зафіксовано, як працівник патрульної поліції звернувся до ОСОБА_1 та повідомив останньому про підозру у перебуванні ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, ознаками якого є нечітка хода, запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння обличчя. Одразу після цього, ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, у ПОНД або відмовитися від проходження огляду. На зазначену вимогу ОСОБА_1 попросив працівника поліції вимкнути бодікамеру, на що отримав відмову.

Одночасно з протоколом від 13.10.2018 року про адміністративне правопорушення серії БД № 050668 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 13.10.2018 року відносно ОСОБА_1 розглянута справа та винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ № 663417 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, якою за керування транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є порушенням вимоги п.2.1 ґ Правил дорожнього руху України, до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави /а.с. 69/.

За наслідками проведеного службового розслідування, членами дисциплінарної комісії складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни поліцейським відділення № 2 взводу № 1 роти конвойної служби ізолятору тимчасового тримання № 1 ГУНП в Полтавській області старшим сержантом поліції Моргуном О.С. /а.с. 53-49/.

Згідно з наказом ГУНП в Полтавській області від 13.11.2018 року № 1790, за порушення службової дисципліни, недотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, вимог п. 2.1 ґ, п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що виразилося у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння, керування транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наказано звільнити зі служби в поліції поліцейського відділення № 2 взводу № 1 роти конвойної служби ізолятора тимчасового тримання № 1 ГУНП в Полтавській області старшого сержанта поліції Моргуна О.С. /а.с. 45/.

Відповідно до наказу ГУ НП в Полтавській області 04.12.2018 року, старшого сержанта поліції поліцейського відділення № 2 взводу № 1 роти конвойної служби ізолятора тимчасового тримання № 1 ГУНП в Полтавській області старшого сержанта поліції Моргуна О.С. звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) /а.с 47/.

Погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (подалі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до вимог ст. 1 Закону № 580-VIII, Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У відповідності до вимог ст. 3 Закону № 580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 17 Закону № 580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частиною першою та другою ст. 19 Закону № 580-VIII, визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до вимог ст. 60 Закону № 580-VIII, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Водночас, до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статус Національної поліції» поширено на поліцейських дію дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію»).

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначається Законом України від 22.02.2006 року N 3460 - IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (подалі - Дисциплінарний статут).

Згідно ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 цього Статуту.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Пунктом 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230, визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового та начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

Якщо вину особи повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів зазначає, що під вчинками, що дискредитують звання працівника поліції та власне Національну поліцію України, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені поліцейським не виключно у зв`язку з виконанням службових обов`язків а і такі, що не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет поліцейського та власне Національну поліцію України.

Застосування крайнього заходу дисциплінарного стягнення звільнення зі служби може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Судом розглядом справи встановлено, що підставами для прийняття оскаржуваних наказів послугували дві обставини: відмова позивача від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння та відсутність полісу (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Твердження інспекторів патрульної поліції щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніннях не було предметом перевірки під час проведення відповідачем службового розслідування.

Колегія суддів зазначає, що факт відмови від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння позивач ОСОБА_1 категорично спростовує.

Як вбачається із матеріалів службового розслідування підставою для висновку про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду слугували: інформація лікаря ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 70, 72, 73).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону № 580-VIII одним із превентивних заходів є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

При цьому, колегія суддів зазначає, що на відміну від людини, яка сприймає інформацію суб`єктивно, відображення інформації у відеоматеріалах відбувається об`єктивно, тобто відеокамера фіксує і відтворює подію так, як та відбувалася.

У висновку службового розслідування зазначено «На відеозаписі № «бодікамера № DSJX3BI013 ВI0013» о 22.12 у приміщенні ПОНД пролунала фраза, «я відмовляюсь».

Відповідачем наданий суду компакт диск (CD) (а.с. 74), який має інформацію «DSJX3BI013 ВI0013», « 2018/10/13 22:12:21». Означений запис відтворює події, що відбувалися 13.10.2018 року у період часу з 22:12:21 до 22:12:23.

Колегія суддів зазначає, що відеоматеріал тривалістю в 2 секунди не відтворює подій, які послугували підставою висновку відповідача про відмову позивача від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння, - саму відмову (можливо пояснення причин відмови), факт фіксації такої відмови свідками (взагалі наявність свідків під час зазначеної події), присутність при цьому лікаря ПОНД, тощо.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок відповідача про те, що позивач ОСОБА_1 13.10.2018 року о 22 годині 40 хвилин в приміщенні Полтавського ОНД відмовився від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння свого підтвердження не знайшов.

Колегія суддів надає критичну оцінку таким доказам, як пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки із пояснень останніх не можливо з`ясувати обставини знаходження цих не працюючих осіб 13.10.2018 року о 22 годині 40 хвилин ночі в приміщенні ПОНД та факт знайомства з ОСОБА_1 .

При цьому колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що Висновок (а.с. 70), який лікар ОСОБА_2 склала 13.10.2018 року о 22 годині 25 хвилин, засвідчений підписами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вищезазначене, в свою чергу, підриває довіру до інформації, що наведена в цьому Висновку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що постановою Київського районного суду м. Полтави від 28.12.2018 року у справі № 552/5987/18, яка набрала законної сили 08.01.2019 року, розглянуто матеріали, які надійшли від УПП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна справа відносно ОСОБА_1 закрита на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП /а.с. 13/.

Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

За наведеного, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції про безпідставність висновку відповідача про порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, у зв`язку з відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння.

При цьому, колегія суддів зазначає, що підставою для прийняття відповідачем наказів, що є предметом судового розгляду, слугував не факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а факти порушення позивачем службової дисципліни.

Наведене дає підстави суду апеляційної інстанції змінити судове рішення з мотивів його прийняття, оскільки судом першої інстанції не надана належна правова оцінка вищезазначеним обставинам.

Крім того, підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності слугував встановлений за наслідками зупинки автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 ДП під його керуванням факт відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є порушенням вимоги п. 2.1 ґ Правил дорожнього руху України, чим скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п.п. ґ) п. 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що звільняючи позивача лише з підстави відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач не дотримався критерію «пропорційно», зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення (дії). Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб`єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи.

Відповідно до положень частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З урахуванням викладеного, позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого його було звільнено, а саме - на посаді поліцейського відділення № 2 взводу № 1 роти конвойного служби ізолятора тимчасового тримання № 1 ГУНП в Полтавській області з 05.12.2018 року.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (подалі Порядок № 100) визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пунктів 5, 8 розділу ІV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку № 100 передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

З урахуванням даних, відображених у довідці Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Полтавській області від 25.02.2019 №218/115/29/01-2019 про розмір фактично виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 , середньоденне грошове забезпечення з урахуванням 44 робочих днів становить 182,22 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ГУНП у Полтавській області підлягає до виплати ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в загальній сумі 10.568,76 грн.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Підставою для зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (ч. 1 ст. 317 КАС України)

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 317 КАС України).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

Підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року змінити з мотивів його прийняття.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Постанова у повному обсязі складена і підписана 07 червня 2019 року.