Справа № 140/2579/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3272/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Бруновська Н.В.,

суддя Матковська З.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представника відповідача Левчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року (головуючий суддя Плахтій Н.Б., м.Луцьк) у справі № 140/2579/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

10 грудня 2018 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії в розмірі 67% сум грошового забезпечення, зобов`язання встановити основний розмір пенсії 67% грошового забезпечення з 27.05.2016 та здійснити відповідний перерахунок з виплатою недоплачених сум, починаючи із 27.05.2016.

Позов обгрунтовує тим, що ОСОБА_1 з 26.05.2016 звільнений зі служби в поліції через хворобу відповідно до пункту другого частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», на підставі відповідного свідоцтва про хворобу. На день звільнення позивача, вислуга років у пільговому обчисленні становила 24 роки 04 місяці 17 днів. З 27.05.2016 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 62 відсотки суми грошового забезпечення. Позивач вказує, що за приписами ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби в поліції на підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», призначаються в розмірі 55 процентів відповідних суми грошового забезпечення, за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Таким чином, оскільки вислуга років позивача складає 24 роки, а тому він має право на призначення пенсії у розмірі 67% відповідних сум грошового забезпечення. Вважає бездіяльність ГУПФУ у Волинській області щодо не проведення перерахунку його пенсії за вислугу років протиправною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України, з огляду на що просить зобов`язати відповідача встановити йому розмір 67 процентів суми грошового забезпечення з 27.05.2016 та здійснити відповідний перерахунок пенсії з виплатою недоплачених сум, починаючи із 27.05.2016.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі 67% сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ідентифікаційний код 13358826) провести перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 27 травня 2016 року у розмірі 67% суми грошового забезпечення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що положення пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не поширюються на позивача, оскільки у свідоцтві про його хворобу Військово-лікарською комісією зазначено «непридатний до військової служби», а не «непридатний до служби в поліції», що є обов`язковою умовою для застосування пунктів 2, 3 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та нарахування позивачу відповідних відсотків сум грошового забезпечення, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 в період з 02.11.1995 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 26.05.2015 - в лавах Національної поліції, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Відповідно до свідоцтва про хворобу №118 від 23.05.2016 військово-лікарська комісія у Рівненській області за розпорядженням ВКЗ ВПУ ДПО ГУ НП в Рівненській області здійснила медичний огляд підполковника поліції начальника Рівненського ВПУ ДПО Савчука М.А. За результатами обстеження позивача визнано непридатним до військової служби на основі статті 39 «б», 40 «в», 55 «в», графи І Розкладу хвороб і фізичних вад наказ МВС України №85 від 06.02.2001.

На підставі поданого позивачем рапорту та даного свідоцтва про хворобу останній наказом Департаменту поліції охорони від 26.05.2016 №110 о/с «По особовому складу» був звільнений зі служби в поліції з посади начальника Рівненського вищого професійного училища Департаменту поліції охорони за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). Пільгова вислуга років становить - 23 роки 07 місяців 20 днів.

Відповідно до протоколу ГУПФУ у Волинській області від 21.07.2016 року ОСОБА_1 з 27.05.2016 призначена пенсія за вислугу років у розмірі 59% грошового забезпечення.

Наказом Департаменту поліції охорони від 13.09.2016 №212 о/с внесені частково зміни до наказу від 26.05.2016 №110 о/с, яким на день звільнення позивача вислугу років вважати в календарному обчисленні - 23 роки 04 місяці 13 днів, у пільговому - 24 роки 04 місяці 17 днів.

17.10.2016 відповідач провів перерахунок пенсії позивачу, відповідно до якого встановлений основний розмір пенсії 62% грошового забезпечення.

25.07.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив встановити йому основний розмір пенсії 67% грошового забезпечення з 27.05.2016 та здійснити відповідний перерахунок пенсії з виплатою недоплачених сум, починаючи із 27.05.2016 року.

На звернення ОСОБА_1 щодо правильності визначення розміру пенсії при її перерахунку, відповідач листом від 02.08.2016 №961/С-01 повідомив позивача про те, що згідно з свідоцтвом про хворобу № НОМЕР_3 постановою військово-лікарської комісії встановлено позивачу непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час. Оскільки подані документи не містять в собі інформацію про непридатність до служби в поліції, правових підстав для проведення перерахунку пенсії в розмірі 67% сум грошового забезпечення немає.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, всупереч вимогам чинного законодавства України не було вжито заходів щодо перерахунку пенсії позивачу, а відтак допущено протиправну бездіяльність.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Згідно статті 102 цього Закону пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно з пунктом «а» статті 13 цього Закону пенсія за вислугу років особам, зокрема, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» призначається у розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення та 3% відповідних сум грошового забезпечення за кожний рік вислуги понад 20 років.

Після набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» підзаконних нормативно-правових актів, які б регулювали порядок проходження служби в Національній поліції України, порядок проведення лікарської та військово-лікарської експертиз, повноваження відповідних комісій, вимоги до прийнятих ними документів, прийнято не було.

Окрім цього питання звільнення зі служби в органах внутрішніх справ на час виникнення спірних правовідносин були врегульовані й підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Положенням про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України (далі - Положення №85) та Порядком проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України (Порядок №85), затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 лютого 2001 року №85.

Відповідно до пункту 1.2 Положення №85 військово-лікарська комісія (ВЛК) - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі Міністерства внутрішніх справ з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, Міністерства оборони України (далі - кандидати до вступу на навчання), курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Відповідно до підпункту 1.1.2. пункту 1.1 Порядку №85 медичний огляд проводиться згідно з пунктом 1.2 Положення №85, зокрема, з метою визначення придатності за станом здоров`я, а для окремих видів службової діяльності - і за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ осіб рядового й начальницького складу з урахуванням вимог пункту 1.43 цього Порядку.

Підпунктом 1.63.5. пункту 1.63. Порядку №85 встановлено, що за результатами медичного огляду ВЛК виносять постанови щодо осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ, зокрема, з формулюванням: «Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».

Відповідно до підпункту 1.117. 1 пункту 1.117. Порядку №85 свідоцтво про хворобу у мирний час складається на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров`я.

Вказані підзаконні нормативно-правові акти втратили чинність з 26.05.2017 на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 №285 «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС».

З матеріалів справи вбачається, наказом Департаменту поліції охорони від 26.05.2016 №110 о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) з 26.05.2016. Підставою для звільнення стало свідоцтво про хворобу військово-лікарської комісії у Рівненській області від 23.05.2016 №118, яким позивача визнано «непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час». При цьому зазначено, що захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вислуга років позивача на день звільнення для призначення пенсії у календарному обчисленні становила 23 роки 04 місяців 13 дні, у пільговому - 24 роки 04 місяці 17 днів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач має достатню вислугу років для призначення пенсії у розмірі 67% грошового забезпечення та ним надано всі необхідні для цього документи, проте відповідачем всупереч пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» проведено нарахування пенсії у меншому розмірі, посилаючись на те, що у свідоцтві про його хворобу від 23.05.2016 №118, яке наявне в матеріалах пенсійної справи, не зазначено інформацію про непридатність до служби в поліції, як це вимагає положення пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що медичний огляд позивач пройшов 23.05.2016, тобто на момент чинності Порядку №85, а відтак комісією було правомірно винесено постанову з відповідним формулюванням згідно з вказаним Порядком. Таким чином, свідоцтво про хворобу позивача є належним документом, який підтверджує наявність у нього захворювання, що зумовлює його непридатність до служби в поліції, а тому позивач має право на перерахунок призначеної пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 13 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Наведене дає підстави дійти висновку, що право позивача на пенсійне забезпечення не може бути порушено державою внаслідок не внесення відповідних змін до підзаконних нормативно-правових актів.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.07.2018 в справі №461/1145/17, яка підлягає врахуванню судом відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивач звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а за правилами пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» його дія поширюється на осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», тому у відповідача відсутні підстави не призначати пенсію за віком у розмірі 67% з дати виникнення права на неї, а саме: з 27.05.2016 року.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що окружний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог, а тому доводи апелянта слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року у справі № 140/2579/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року.