Справа № 826/13789/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 червня 2019 року № 826/13789/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства «ДБР - 3»

до Державної служби геології та надр України

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «ДБР - 3» (далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби геології та надр України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології та надр України №196 від 30 травня 2018 року про скасування рішень Державної служби геології та надр України про надання спеціальних дозволів на користування надрами;

- зобов`язати Державну службу геології та надр України надати Приватному підприємству «ДБР - 3» додатковий строк для сплати збору за спеціальний дозвіл на користування надрами, визначений Наказом Державної служби геології та надр України від 11 травня 2017 року №210, а саме 45 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що наказ Державної служби геології та надр України №196 від 30 травня 2018 року про скасування рішень Державної служби геології та надр України про надання спеціальних дозволів на користування надрами є безпідставним та протиправним, оскільки в порушення пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 13 травня 2011 року №615 «Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами» відповідачем не надано позивачу додатковий строк для оплати збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов відповідач зазначив, що оскаржуваний наказ №196 від 30 травня 2018 року прийнято у зв`язку із несплатою позивачем збору згідно пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 13 травня 2011 року №615 «Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами».

Додатково відповідач вказує, що жодних клопотань оформлених відповідно до чинного законодавства про продовження строку оплати збору від позивача не надходило.

В свою чергу у відповіді на відзив позивач зазначає, що згідно абзацу другого пункту 6 Положення про Комісію з питань надрокористування, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 06 липня 2016 року № 246, засідання Комісії є правомочним, якщо на ньому присутні більш як дві ретини її членів. Враховуючи норми Положення про Комісію з питань надрокористування, заідання Комісії №№ 7/2017, 9/2017, 16/2017, 17/2017, 18/2017, 1/2018, 2/2018, 3/2018 не відбулись, про що складено відповідні протоколи, отже питання щодо надання позивачу додаткового строку для оплати збору не вирішено з незалежних від позивача причин.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 12 лютого 2019 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання 26 лютого 2019 року представники сторін не з`явилися, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що наказом Державної служби геології та надр України від 11 травня 2017 року №210 Приватному підприємству «ДБР - 3» надано спеціальний дозвіл на користування надрами з метою видобування ільменіт - апатитових руд Південної ділянки Давидківського родовища у Житомирській області згідно з підпунктом 1 пункту 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 травня 2011 року №615 «Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами», про що позивача повідомлено листом від 12 травня 2017 року №10499/13/12/17 та запропоновано звернутись до Українського держаного геологорозвідувального інституту для обрахунку розміру збору за надання спеціального дозволу на користування надрами.

19 травня 2017 року Українським держаним геологорозвідувальним інститутом визначено розмір збору за надання спеціального дозволу на користування надрами в сумі 16 506,00 тисяч гривень.

Листом від 01 червня 2017 року №12602/03/12-17 Державна служба геології та надр України повідомила позивачу про необхідність сплатити збір за надання спеціального дозволу на користування надрами в сумі 16 506,00 тисяч гривень, банківські реквізити для оплати такого збору та перелік документів, які подаються для отримання спеціального дозволу.

Наказом Державної служби геології та надр України №196 від 30 травня 2018 року скасовано рішення Державної служби геології та надр України про надання позивачу спеціального дозволу на користування надрами.

Незгода позивача з вказаним наказом зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Так, статтею 4 Кодексу України про надра визначено, що надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження надрами законодавством України можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади.

За змістом частини першої статті 14 Кодексу України про надра, надра надаються у користування для, зокрема, геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення.

Частиною першою статті 19 згаданого Кодексу визначено, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Для геологічного вивчення, в тому числі для дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, надра надаються у користування без надання гірничого відводу після одержання спеціального дозволу на геологічне вивчення надр (частина 1 статті 20 Кодексу України про надра).

Згідно частин 2, 3 статті 16 Кодексу України про надра, спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України. Надання спеціальних дозволів на користування надрами, крім випадків користування надрами на умовах угод про розподіл продукції, укладених відповідно до Закону України «Про угоди про розподіл продукції», здійснюється після попереднього погодження з відповідною радою питання про надання земельної ділянки для зазначених потреб, крім випадків, коли у наданні земельної ділянки немає потреби.

Питання надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - дозволи) у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також визначає процедуру продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін регулює Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №615 (тут і далі в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до пункту 2 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №615, дозволи надаються Держгеонадрами переможцям аукціонів з їх продажу та без проведення аукціонів у випадках, передбачених пунктом 8 цього Порядку, органом з питань надання дозволу, крім корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим, дозволи на видобування яких надаються Радою міністрів Автономної Республіки Крим згідно із цим Порядком.

Згідно із пунктом 13 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №615, за надання дозволу без проведення аукціону справляється збір у розмірі, який розраховується виходячи з початкової ціни продажу такого дозволу на аукціоні відповідно до Методики визначення початкової ціни продажу на аукціоні спеціального дозволу на право користування надрами, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15 жовтня 2004 року №1374.

За надання дозволів без проведення аукціону з метою виконання угод про розподіл продукції справляється збір у розмірі 1 відсотка початкової ціни продажу такого дозволу на аукціоні.

Суб`єкт господарювання повинен сплатити у повному обсязі збір за надання, продовження строку дії дозволу, а також у разі збільшення запасів корисних копалин під час внесення змін до дозволу - вартість геологічної інформації (відповідно до Положення про порядок розпорядження геологічною інформацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 1995 року №423 (ЗП України, 1995 р., №8, ст. 220)) протягом 45 календарних днів з дати відправлення повідомлення про прийняття рішення про надання дозволу, продовження строку дії або внесення змін до дозволу у разі збільшення запасів корисних копалин.

У разі несплати в установлений строк збору за надання, продовження строку дії дозволу, а також у разі збільшення запасів корисних копалин під час внесення змін до дозволу - вартості геологічної інформації (у разі її придбання) суб`єкт господарювання, щодо якого прийнято рішення про надання дозволу відповідно до пункту 8 цього Порядку, про продовження строку дії дозволу, а також про внесення змін до дозволу у разі збільшення запасів корисних копалин, втрачає право на його отримання, а зазначене рішення скасовується. При цьому комісія з питань надрокористування, що утворена органом з надання дозволу відповідно до пункту 25 цього Порядку, може продовжити строк сплати збору за умови надання суб`єктом господарювання письмового клопотання про продовження строку сплати збору з обов`язковим зазначенням причини, але не більш як 30 календарних днів.

Як зазначено вище, 19 травня 2017 року Українським держаним геологорозвідувальним інститутом визначено розмір збору за надання спеціального дозволу на користування надрами в сумі 16 506,00 тисяч гривень.

Листом від 01 червня 2017 року №12602/03/12-17 Державна служба геології та надр України повідомила позивачу про необхідність сплатити такий збір, банківські реквізити для його оплати та перелік документів, які подаються для отримання спеціального дозволу.

Судом встановлено та позивачем не заперечується, що останнім у визначений пунктом 13 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №615, строк відповідний збір не сплачено.

При цьому, позивач вказує, що ним неоднократно подавались клопотання про продовження строку сплати збору.

На підтвердження викладеного вище, позивачем надано суду відповідні звернення від 23 травня 2018 року, від 12 квітня 2018 року, від 19 березня 2018 року, від 07 лютого 2018 року, від 13 грудня 2017 року, від 09 листопада 2017 року, від 15 вересня 2017 року, від 19 липня 2017 року, від 26 червня 2017 року.

Так, відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Одночасно частиною 1 статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд зауважує, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів подання звернень від 23 травня 2018 року, від 12 квітня 2018 року, від 19 березня 2018 року, від 07 лютого 2018 року, від 13 грудня 2017 року, від 09 листопада 2017 року, від 15 вересня 2017 року, від 19 липня 2017 року, від 26 червня 2017 року Державній службі геології та надр України.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними доводи позивача, що питання продовження терміну оплати збору не вирішено оскільки засідання Комісії з питань надрокористування №№ 7/2017, 9/2017, 16/2017, 17/2017, 18/2017, 1/2018, 2/2018, 3/2018 не відбулись у зв`язку з відсутністю кворуму, про що складено відповідні протоколи.

Крім того, суд зауважує, що обов`язок сплати збору виник у позивача в червні 2017 року і, як вказує позивач, з червня 2017 року він щомісяця подавав звернення про надання додаткового часу для оплати такого збору, проте жодного рішення (відповіді) за такими зверненнями не отримував.

Суд звертає увагу, що позивачем не оскаржено бездіяльність відповідача щодо розгляду звернень позивача про продовження строку оплати збору.

Фактично позивач звернувся до суду 27 серпня 2018 року лише після прийняття наказу Державної служби геології та надр України №196 від 30 травня 2018 року про скасування рішень Державної служби геології та надр України про надання спеціальних дозволів на користування надрами та через більше ніж рік з моменту виникнення обов`язку сплатити збір.

Також суд зазначає, що позивач як на підставу для надання додаткового строку на оплату збору вказує на те, що сума яку потрібно сплатити є занадто великою, проте позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що кошти для оплати збору будуть наявні в разі надання позивачу додаткового строку для їх оплати, що на думку суду є суттєвим, оскільки позивач протягом терміну, що значено перевищує 45 днів та до прийняття оскаржуваного наказу не сплатив збір.

З огляду на викладене, позов в частині зобов`язати Державну службу геології та надр України надати Приватному підприємству «ДБР - 3» додатковий строк для сплати збору за спеціальний дозвіл на користування надрами є безпідставним.

З системного аналізу викладеного вбачається, що при прийнятті оскаржуваного наказу №196 від 30 травня 2018 року про скасування рішень Державної служби геології та надр України про надання спеціальних дозволів на користування надрами, відповідач діяв відповідно до згадуваних норм Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №615.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено наявність правових підстав для скасування оскаржуваного наказу, в той час, як відповідачем покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконано, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правих підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «ДБР - 3» відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко