Справа № 132/271/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

10 червня 2019 року
м. Київ
справа №132/271/17
адміністративне провадження №К/9901/21304/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мороз Л.Л.,
суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 132/271/17
за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області (далі управління ПФУ) про визнання неправомірним рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Сушка О.О., суддів Залімського І.Г., Смілянця Е.С.,
ВСТАНОВИВ:
31 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконною та протиправною відмову управління ПФУ щодо призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років.
Позов ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, працював в зоні відчуження з 24 липня по 14 серпня 1986 року у складі військової частини НОМЕР_1 , тому відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-XII) він має право на зменшення пенсійного віку, оскільки працював у зоні відчуження не менше 5 календарних днів. А дії управління ПФУ щодо відмови йому в призначенні пенсії, відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, є протиправними і прямо порушують його права, гарантовані Конституцією та законами України, права та гарантії на соціальний захист.
Калинівський районний суд Вінницької області постановою від 13 березня 2017 року частково задовольнив позовні вимоги:
- визнав незаконною та протиправною відмову управління ПФУ щодо призначення ОСОБА_1 пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років;
- зобов`язав управління ПФУ призначити пенсію ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку відповідно на 10 років з 31 липня 2016 року.
Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 в період з 24 липня по 14 серпня 1986 року, в складі військової частини НОМЕР_1 , виконував задачі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, серії НОМЕР_2 виданим 29 липня 1993 року, перереєстрованим 17 червня 1997 року; військовим квитком серії НОМЕР_3 (стор. 23) в якому вказано період зборів на Чорнобильській АЕС та дозу опромінення 7,55 бєр; архівною довідкою управління хімічних військ Прикарпатського військового округу № 24/3537 від 17 грудня 1992 року, тому позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно положень статті 55 Закону вищезазначеної норми Закону № 796-XII із зменшенням пенсійного віку на 10 років.
Вінницький апеляційний адміністративний суд постановою від 07 червня 2017 року скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що факт перебування позивача на території Чорнобильського району (30-кілометрова зона) з метою ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 24 червня по 14 липня 1986 року не підтверджується наданими доказами та позивач не має права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, у зв`язку з відсутністю первинних документів, які підтверджують роботу в зоні відчуження строком не менше 5 календарних днів у період з 01 липня по 31 грудня 1986 року.
23 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року, а постанову Калинівського районного суду ввід 13 березня 2017 року залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що у разі неможливості подання довідки за формою № 122 для призначення пенсії можуть надаватись надаються довідки архівної установи або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 29 червня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.
Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).
Верховний Суд заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
У справі, яка розглядається, суди встановили, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, оскільки з 24 червня 1986 року по 14 липня 1986 року в складі військової частини НОМЕР_1 виконував задачі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження, що підтверджується архівною довідкою управління хімічних військ Прикарпатського військового округу № 24/3537 від 17 грудня 1992 року ( а.с. 10).
02 липня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ на пільгових умовах, із зменшенням пенсійного віку на 10 років.
Листом від 04 липня 2016 року № 429/06-44/02 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, посилаючись на відсутність документів, які дають йому право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років.
Також суди встановили, що ОСОБА_1 має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, серії НОМЕР_2 видане 29 липня 1993 року, перереєстроване 17 червня 1997 року.
Відповідно до 23-ї сторінки військового квитка серії НОМЕР_3 «особливі відмітки», вказано, що спец. збори на Чорнобильській АЕС з 24 липня по 14 серпня 1986 року та дозу опромінення 7,55 бєр (а.с 8).
Відповідно до архівної довідки, виданої управлінням хімічних військ Прикарпатського військового округу № 24/3537 від 17 грудня 1992 року про те, що в період з 24 липня по 14 серпня 1986 року, в складі військової частини НОМЕР_1 , позивач виконував задачі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження (а.с. 10).
Також судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем було зроблено запити до Галузевого державного архіву Міністерства Оборони України, про підтвердження періоду служби у 1986 році та до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про проведення зустрічної перевірки первинних документів військової частини за 1986 рік.
Актом зустрічної перевірки, що надійшов до відповідача 10.08.2016 року з`ясовано, що згідно наказів по в/ч НОМЕР_4 позивач перебував у черговій відпустці з 15 липня 1986 року по 04 серпня 1986 року та направлявся у відрядження у м. Бердичів з 05 серпня 1986 року по 03 вересня 1986 року та з 08 серпня 1986 року по 07 жовтня 1986 року (а.с. 25). Іншої інформації стосовно відряджень на ліквідацію наслідків аварії на ЧАЕС у наказах в/ч 54711 немає.
У відповіді з Галузевого державного архіву Міністерства Оборони України, яка надійшла до відповідача 22 серпня 2016 року зазначено, що підтвердити участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС позивача немає можливості, так як в наказах, в книгах алфавітного обліку та в журналах обліку доз випромінювання в/ч 43187 за 1986 рік позивач не значиться (а.с. 24). Крім того, у довідці зазначено, що фінансові документи військової частини на збереження до архіву не надходили.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).
Згідно із статтею 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення, зокрема, чоловіками 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Відповідно до частини першої статті 55 Закону № 796--XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 10 років, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів.
Згідно з абзацом сьомим підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-ХІІ).
Отже, законодавець встановив перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який не обмежується лише довідкою форми № 122, а навпаки такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами.
Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Такі документи, як довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, відповідно до статті 15 Закону № 796-XII є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Своє перебування на території Чорнобильського району (30-кілометрова зона) позивач підтверджує архівною довідкою від 17 грудня 1992 року №24/3537, виданою управлінням хімічних військ Прикарпатського військового округу, відповідно до якої він перебував в складі військової частини НОМЕР_1 в зоні відчуження з липня по серпень 1986 року.
Копія цієї довідки міститься в матеріалах справи, та її змісту вбачається, що вона завірена головним спеціалістом «згідно з оригіналом» 30 червня 2016 року (а.с.10).
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачем було зроблено запити до Галузевого державного архіву Міністерства Оборони України, про підтвердження періоду служби у 1986 році та до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про проведення зустрічної перевірки первинних документів військової частини за 1986 рік.
Актом зустрічної перевірки, що надійшов до відповідача 10 серпня 2016 року з`ясовано, що згідно наказів по в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_1 перебував у черговій відпустці з 15 липня 1986 року по 04 серпня 1986 року та направлявся у відрядження у м. Бердичів з 05 серпня 1986 року по 03 вересня 1986 року та з 08 вересня 1986 року по 07 жовтня 1986 року (а.с. 25). Іншої інформації стосовно відряджень на ліквідацію наслідків аварії на ЧАЕС у наказах в/ч 54711 немає.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що наявність наказів по в/ч НОМЕР_4 про перебування ОСОБА_1 у черговій відпустці з 15 липня 1986 року по 04 серпня 1986 року та направлення у відрядження у м. Бердичів з 05 серпня 1986 року по 03 вересня 1986 року та з 08 вересня 1986 року по 07 жовтня 1986 року, не є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_1 не виконував завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 24 липня по 14 серпня 1986 року у складі військової частини НОМЕР_1 .
Отже, суд апеляційної інстанції, відхиляючи архівну довідку від 17 грудня 1992 року №24/3537, видану управлінням хімічних військ Прикарпатського військового округу, відповідно до якої ОСОБА_1 перебував в складі військової частини НОМЕР_1 та виконував завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не встановив обґрунтованість її видачі, зокрема, чи відповідає вказана копія довідки її оригіналу, а також те, в якій військовій частині проходив військову службу позивач у період, щодо якого виник спір та на якій підставі залучався до складу військової частини НОМЕР_1 .
Наявна у справі копія 23-ї сторінки військового квитком серії НОМЕР_3 , в якій вказано період зборів на Чорнобильській АЕС та дозу опромінення 7,55 бєр не містить даних, в якій саме військовій частині проходив службу позивач та залучався до спеціальних зборів на Чорнобильській АЕС з 24 липня по 14 серпня 1986 року.
Вказані обставини мають значення для правильного вирішення спору.
За змістом частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що без установлення зазначених обставин на підставі належних та допустимих доказів та без надання їм належної правової оцінки, суд апеляційної інстанції дійшов передчасних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом (частина четверта статті 353 КАС України).
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування постанови суду апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.
Керуючись пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень, статтями 242, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року скасувати. Справу № 132/271/17 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз
А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук ,
Судді Верховного Суду