Справа № 826/12317/16
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Пилипенко О.Є.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 18 березня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом (з урахуванням ухвали суду від 09.10.2018 про залишення позову без розгляду в частині) до Національної поліції України (далі - відповідач 1), Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі - відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування наказу Національної поліції України від 13.07.2016 №501 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- зобов`язання Національної поліції України поновити ОСОБА_1 на службі на посаді старшого оперуповноваженого управління захисту економіки в місті Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України;

- зобов`язання Національної поліції України зарахувати трудовий стаж з 15.07.2016;

- допущення до негайного виконання постанови суду в частині поновлення на роботі у займаній посаді старшого оперуповноваженого управління захисту економіки в місті Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України та зарахувати трудовий стаж з 15.07.2016;

- стягнення з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.07.2016 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

- стягнення з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 50.000,00 грн. завданої моральної шкоди.

Ухвалою суду від 29.09.2016 відкрито провадження в справі та призначено судовий розгляд. На підставі розпорядження керівника апарату та протоколу автоматичного розподілу - справу розподілено судді Донцю В.А. Ухвалами суду: від 17.09.2018 - призначено підготовче судове засідання; від 09.10.2018 - замінено відповідачів: Голову Національної поліції України Деканоїдзе Х., Державну казначейську службу України на належного - Національну поліцію України; від 09.10.2018 - залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії Національної поліції України, Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України в частині позовних вимог про: - визнання протиправним і скасування рішення Голови Національної поліції України про проведення атестації майора поліції ОСОБА_1. старшого оперуповноваженого управління захисту економіки в м. Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України; - визнання протиправним і скасування висновків атестаційної комісії Національної поліції у м. Києві від 08.12.2015 та апеляційної атестаційної комісії від 30.12.2015, внесені в атестаційний лист ОСОБА_1 .; від 09.10.2018 - закрито підготовче провадження та призначити адміністративну справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 19.11.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ про звільнення позивача видано протиправно, оскільки при проведенні атестації істотно порушено вимоги «Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 №1465, Закону України «Про Національну поліцію», частини другої статті 19, статті 43 Конституції України. Як зазначено в позовній заяві, атестація проведена за відсутності підстав, визначених статтею 57 Закону України «Про національну поліцію України». У позові також наголошувалось, що відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників» атестуванню не підлягають, зокрема, працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 13 липня 2016 №501 о/с «По особовому складу Департаменту захисту економіки» в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 старшого уповноваженого управління захисту економіки у місті Києві відповідно до пункту 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 15 липня 2016 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого уповноваженого управління захисту економіки у місті Києві з 16 липня 2016 року.

Стягнено з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 липня 2016 року по 19 листопада 2018 року в розмірі 170067,24 грн. (сто сімдесят тисяч шістдесят сім грн. 24 коп.).

У задоволенні решти адміністративного позову відмовлено

Зобов`язано виконати негайно рішення суду в частині:

поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого уповноваженого управління захисту економіки у місті Києві з 16 липня 2016 року;

стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць у розмірі 5640,00 грн. (п`ять тисяч шістсот сорок грн. 00 коп.).

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем 2 подано апеляційну скаргу, в якій просить суд змінити рішення в частині стягнення з Департаменту на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 158 76, 97 грн., з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що оскаржувана постанова суду першої інстанції - зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, що наказом Національної поліції України від 13.07.2016 №501 о/с майора поліції ОСОБА_1 . старшого оперуповноваженого управління захисту економіки в місті Києві звільнено зі служби в поліції з 15.07.2016 згідно з пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Зі змісту наказу вбачається, що підставою для його прийняття слугував атестаційний лист від 01.12.2015.

Як убачається з атестаційного листа ОСОБА_1 , відсутній висновок прямого керівника, проте наявний підпис начальника управління захисту економіки в місті Києві ДЗЕ НПУ Колосніченка С.Г., позивачем отримано за результатами тестування загальних навичок 31 бал, професійне тестування - 39 балів, результати атестування - займаній посаді не відповідає.

Не погоджуючись з висновком Центральної атестаційної комісії, позивачем 25.12.2015 подано скаргу голові апеляційної атестаційної комісії північного регіону Національної поліції України.

У протоколі від 30.12.2015 ОП №30/12/15-10 Центральної апеляційної атестаційної комісії зазначено, що членами Центральної апеляційної атестаційної комісії під час розгляду скарги, було досліджено атестаційний лист та інші матеріали, були поставлені питання, які стосувались професійної діяльності поліцейського та мотивації особи щодо проходження служби в Національній поліції України. За результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення Центральною апеляційною атестаційною комісією одноголосно прийнято рішення про відхилення скарги поліцейського у зв`язку з відсутністю мотивації.

Позивач, вважаючи своє звільнення протиправним, звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII.

Щодо обґрунтування вимоги позивача про неправомірність проведеної атестації, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 57 Законом України «Про Національну поліцію» атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри (частина перша). Атестування поліцейських проводиться: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність (пункти 1-4 частини другої).

Аналогічні норми в частині підстав для атестування закріплені у п. 3 розділу І «Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 №1465, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.11.2015 за №1445/27890.

Частиною 4 ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Отже, за змістом наведених норм процедурі атестування має передувати наказ керівника, яким повинно бути передбачено підставу атестації, як це визначено ч.2 ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію», перелік яких є вичерпним.

Щодо пояснень Департаменту захисту економіки Національної поліції України, а саме на те, що атестація позивача призначена на підставі наказу Національно поліції України від 20.11.2015 №210 о/с «Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві», колегія суддів зазначає наступне.

Так, зазначено, що існувала необхідність перевірки відповідності позивача займаній посаді, можливості призначення його на вищу посаду, а у випадку не підтвердження відповідності займаній посаді - необхідності вирішення питання про переміщення його на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Зі змісту ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію» вбачається, що підстави для проведення атестації поліцейського є індивідуальними, обумовленими або просуванням по службі, або неналежним виконанням поліцейським своїх обов`язків. У даному випадку, відповідач проводив атестацію не з індивідуальних, а загальну атестацію для всіх поліцейських Національної поліції України, які до цього працювали в міліції. Закон України «Про Національну поліцію» таких підстав проведення атестації не містить.

Таким чином, проведення атестації без необхідних передумов і за відсутності підстав, передбачених частиною другою статті 57 Закон України «Про Національну поліцію», суперечить вимогам цього Закону (наприклад, постанова Верховного Суду від 27.02.2018 814/1503/16, номер в реєстрі - 72486417).

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» не передбачає проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції. В даному випадку атестація позивача проведена саме в зв`язку з тим, що його було переведено з посади в органах внутрішніх справ на службу в поліцію.

Також судом враховано, що відповідачами не надано доказів дотримання вимог п. 3 Розділу IV «Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 17.11.2015 №1465, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.11.2015 за N 1445/27890, за яким атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники. Безпосередній керівник складає атестаційний лист на підлеглого за умови спільної служби в одному підрозділі з ним не менше 3 місяців.

Якщо на час складання атестаційного листа керівник не має тримісячного строку спільної служби з поліцейським, який атестується, то такий лист складається заступником керівника або прямим керівником, який має строк спільної служби понад 3 місяці.

З атестаційного листка вбачається, що його складено 01.12.2015, водночас на службу в поліцію позивача призначено наказом 11.11.2015 №180 о/с.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що атестація позивача призначена без достатніх правових підстав, відповідно наказ від 13.07.2016 №501 о/с у частині звільнення позивача зі служби в поліції згідно з п. 5 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за наслідками атестації є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Національної поліції України зарахувати трудовий стаж з 15.07.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Так, дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивач підлягає поновленню на посаді з дня наступного за днем звільнення.

Крім того, колегія суддів вважає такі вимоги передчасними, оскільки позивача поновлено на посаді на підставі цього рішення суду, відповідно з цього часу у відповідача виникає обов`язок здійснити всі необхідні дії, пов`язані з поновленням на посаді, в тому числі, й щодо вирішення питання стажу.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 50.000,00 грн. завданої моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи цю вимогу, позивачем зазначено, що звільнення спричинило погіршення самопочуття, моральні страждання, завдало шкоди життєвим зв`язкам позивача.

Водночас в чому полягали погіршення самопочуття, моральні страждання чи шкода життєвим зв`язкам не зазначено.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем наведені зазначені вище обставини не підтверджено та не пояснено, доказів на їх підтвердження не надав, про їх існування суд не повідомив.

Таким чином, лише вказівка про завдання позивачу моральної шкоди звільненням, яка оцінена в 50000,00 грн. є недостатнім для вирішення питання про наявність підстав для стягнення моральної шкоди.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що такі доводи необґрунтованими, відповідно в задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Проте, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині щодо стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, та зазначає наступне.

Приймаючи рішення про стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 липня 2016 року по 19 листопада 2018 року в розмірі 170 067, 24 грн., суд першої інстанції під час здійснення його розрахунку керувався Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію»: поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пункт 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016р. №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799 (далі - Порядок №260) визначає, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Пункт 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачає, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Постанова Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», на яку посилається суд першої інстанції, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки Наказом МВС України №260 від 06.04.2016 р. були затверджені Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які набули чинності з дня офіційного опублікування.

Спірні правовідносини виникли в момент звільнення позивача, тобто 15.07.2016 року.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про національну поліцію» та Порядок №260.

Відповідно до цього Порядку №260 при розрахунку середньоденного забезпечення позивача використовуються календарні дні, а не робочі дні.

Отже, судом першої інстанції неправомірно застосовано Порядок №100.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.01.2019 рку у справ і№814/2648/16, від 17.01.2019 у справі №805/2706/17-а

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з довідкою про доходи Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 14.11.2016 р. № 772 грошове забезпечення позивача за останній повний місяць роботи - червень 2016 р. складає 5 640, 00 грн.

Період вимушеного прогулу позивача у 2016 році становить 169 к.д. (липень -16, серпень -31, вересень -30, жовтень -31, листопад - 30, грудень -31).

Період вимушеного прогулу позивача у 2017 році становить 365 к.д. (січень -31, лютий -28, березень -31, квітень - 30, травень - 31, червень - 30, липень -31, серпень - 23, вересень -30, жовтень -31, листопад - 30, грудень -31).

Період вимушеного прогулу позивача у 2018 році становить 323 к.д. (січень -31, лютий -28, березень -31, квітень - 30, травень - 31, червень - 30, липень -31, серпень - 23, вересень -30, жовтень -31, листопад - 19).

Період вимушеного прогулу позивача за період з 19.03.2017 р. по 23.08.2018 р. становить 857 к.д.

Таким чином, враховуючи дані наявної у матеріалах справи довідки про доходи, розмір середнього грошового забезпечення ОСОБА_1 , становить - 188 грн. = 5 640, 00 грн. (останній повний місяць) / 30 к.д.

Отже, сума середнього заробітку за даний період із моменту звільнення до моменту прийняття у справі судового рішення по суті, яка підлягає виплаті позивачу становить 161 116, 00 грн. = 857 (к.д. вимушеного прогулу) * 188 грн. (середньоденне грошове забезпечення), без вирахування обов`язкових платежів.

Відповідно до ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).

Також колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого уповноваженого управління захисту економіки у місті Києві з 16 липня 2016 року та стягнення на його користь середнього грошового забезпечення за один місяць в розмірі 5 640, 00 грн.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню проте помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, але помилкове застосування норм матеріального права призвели до неправильного вирішення питання, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні на піставі ст. 317 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України - задоволити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року - змінити, виклавши четвертий абзац її резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 15 липня 2016 року по 19 листопада 2018 року, у розмірі 161 116 ( ста шестидесяти однієї тисячі ста шістнадцяти) гривень 00 копійок, без вирахування обов`язкових платежів.».

У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 07 червня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

О.Є. Пилипенко