Справа № 160/9265/18
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2019 року Справа № 160/9265/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняМанько К.А.
представника позивача представника відповідача Ольховського С.В. Суріної О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського регіонального управління державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Дніпропетровського регіонального управління державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому позивач просить: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1831/250/АВ/МГ-ФС/701 від 13 листопада 2018 року.
Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому останній зазначив, що інспекційне відвідування було проведено відповідно до вимог Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295. Також порушення позивачем вимог законодавства про працю, які викладені у акті від 23.10.2018 року №ДН1831/250/АВ є доведеними, а отже при винесені постанови про накладення штрафу контролюючий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримав та просив задовольнити його.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведено інспекційне відвідування Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" з питань додержання вимог законодавства про працю, за результатами якого складено акт від 23.10.2018 року №ДН1831/250/АВ.
В ході проведення інспекційного відвідування виявлено порушення вимог ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України та ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці", а саме встановлено факт ненарахування та невиплати заробітної плати працівнику пропорційно відпрацьованому часу.
Позивачем були надані письмові заперечення на вказаний акт інспекційного відвідування, за результатом розгляду яких ГУ Держпраці у Дніпропетровській області було направлено відповідь за вих.№2279/4.1-8 від 31.10.2018 року на адресу Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву", згідно якої контролюючий орган повідомив, що порушення виявлені під час інспекційного відвідування є встановленими.
З метою усунення виявлених порушень, Дніпропетровському регіональному управлінню Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" було видано припис №ДН1831/250/АВ/П від 01.11.2018 року, згідно якого встановлено строк для надання письмової інформації з документальним підтвердженням про вжиті заходи щодо його виконання - до 09.11.2018р.
Не погодившись з винесеною постановою, позивач оскаржив її до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до абз.3 ст.1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 20 вересня 2007 року № 877-V заходи державного нагляду (контролю) це планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Згідно ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
16 травня 2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, положення якого узгоджуються з нормами Закону України № 877-V.
Пунктом 1 Порядку № 295 визначена процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, в тому числі Держпраці та її територіальних органів.
Згідно пп.1 п.5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
Так, з матеріалів справи вбачається, що підставою для проведення інспекційного відвідування позивача стала скарга гр. ОСОБА_1 від 22.08.2018 року.
У вказаній скарзі гр. ОСОБА_1 зазначила, що працює заступником директора з 26.10.2015 року в Дніпропетровському регіональному управлінні Державної спеціалізованої фінансової установи "Держаний фонд сприяння молодіжному житловому будівництві", має статус матері - одиначки, є інвалідом третьої групи, на утриманні має дві малолітні дитини. У зв`язку з тяжким фінансовим становищем нею була подана заява про перерву відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та надання дозволу приступити до роботи з 16.07.2018 року, яку зареєстровано позивачем.
16.07.2018 року під час усної розмови з директором Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Держаний фонд сприяння молодіжному житловому будівництві" останній повідомив гр. ОСОБА_1 про те, що не допускає її до роботи, не надає робочого місця, не ознайомлює з наказом щодо допуску до роботи, у зв`язку зі скороченням фінансових надходжень в установу та запропонував її скоротити або перевести на вакантну посаду економіста.
Також директор повідомив, що згідно діючого законодавства має всі підстави для не допуску гр. ОСОБА_1 до роботи з підстави відсутності у останньої медичного обстеження щодо виконання нею обов`язків як заступника директора за станом здоров`я та відповідно до ст. 24 КЗпП та статті 17 Закону України "Про охорону здоров`я" до проходження медичного огляду працівник може бути не допущений до роботи.
Крім того, наказом директора Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Держаний фонд сприяння молодіжному житловому будівництві" №25-ВК від 16.07.2018 р. у зв`язку з надходженням заяви заступника директора ОСОБА_1 від 09.07.2018 р. про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та вихід на повний робочий день з 16.07.2018 р. та водночас відсутністю особової справи ОСОБА_1 , а відтак відсутності відомостей про освітній рівень, соціальне становище, стан здоров`я та медичні обмеження, що є обов`язковими для прийняття належних рішень щодо допуску до роботи та трудових гарантій, без поновлення особової справи неможливо вирішити питання, які поставлені ОСОБА_1 в заяві від 09.07.2018 року про перерву відпустки по догляду за дитиною та надання дозволу приступити до роботи.
На підставі означеного наказу було визначено перервати заступнику директора ОСОБА_1 з 16.07.2018 року відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та погодити вихід на повний робочий день, а також зазначено наступне:
-поновити особову справу працівника заповненням нових документів: Особовий листок по обліку кадрів, Облікова картка працівника, Автобіографія, та наданням оригіналів та копій документів про освіту, сімейний стан, інвалідність (в т.ч. дітей) та подати на огляд директору;
-пройти в поліклінічному закладі охорони здоров`я за місцем реєстрації медичне обстеження щодо можливості виконання функцій заступника директора регіонального управління за станом здоров`я, висновок про що (за формою № 140-5/о) надати директору;
- повідомити ОСОБА_1 , що відповідно до приписів статті 24 КЗпП та статті 17 Закону України "Про охорону здоров`я", до проходження медичного огляду працівник може бути не допущений до роботи.
Згідно ст.17 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров`я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров`я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
За час проходження медичного огляду за працівниками зберігаються місце роботи (посада) і середній заробіток.
Таким чином, обов`язковість медичних оглядів встановлена при прийомі на роботу, для особливих категорій працівників визначених переліком, та робітників віком до 21 року. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 виходить на роботу з відпустки, робота не відноситься до важких робіт, робіт із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а втрата особової справи сталась не з її вини, а отже позивач порушив вимоги статті 46 КЗпП України.
Так, відповідно до статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи проводиться виключно у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених законодавством.
Також згідно з висновками, викладеними в ході проведення інспекційного відвідування, на підприємстві встановлено випадок недостовірного обліку виконуваної працівником роботи. Так, відповідно до Типової форми №П-5 Табелю обліку робочого часу, затвердженого наказом Держкомстату України від 5 грудня 2008 р. №489, позначкою, яка використовується для прогулу являється «ПР», проте на підприємстві для прогулу у табелі обліку робочого часу зазначена позначка «н/б», яка відповідно до типової форми означає «Відпустка без збереження заробітної плати у зв`язку з навчанням п.12, 13, 17 ст. 25 Закону України «Про відпустки», що порушує частину другу статті 30 Закону України № 108, згідно якої власник або уповноважений ним орган зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Відповідно ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно табеля обліку робочого часу за липень 2018 року, а саме 16 липня 2018 року ОСОБА_1 поставлено прогул.
Однак, згідно акту про відсутність працівника на робочому місці ОСОБА_1 була відсутня 16.07.2018 року у наступні часові проміжки - з 11.40-14.00 год. та з 14.30-18 год. Тобто з початку робочого дня, а саме з 9.00 год. до 11.40 год. ОСОБА_1 знаходилась на робочому місці.
Допитана як свідок ОСОБА_1 надала в судовому зсіданні пояснення щодо перебування на роботі пів дня, а в подальшому вона мала покинути робоче місце у зв`язку з не допуском її до роботи (не надали робоче місце).
З відомості нарахування заробітної плати за липень 2018 року ОСОБА_1 нараховано лише 15 днів лікарняного, а час фактично відпрацьовані години 16.07.2018 року у заробітну плату не враховано, що є порушенням ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України та ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці".
Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 визначається механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП України.
Відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1, 4 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п.1, 3 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Так, перевірка позивача, за результатами якої винесено акт відвідування, була призначена та здійсненна відповідно до вимог чинного законодавства, а встановлені в акті перевірки порушення підтверджується відповідними доказами, натомість позивачем не надано доказів та обґрунтованих пояснень щодо спростування виявлених порушень.
Враховуючи викладене, позовні вимоги Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 травня 2019 року.

Суддя О.В. Єфанова