Справа № 300/453/19
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2019-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2019 р. справа № 300/453/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Хоми О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Пасічник Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську, відповідно до змісту якого просить: визнати протиправними дії щодо заниження величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% при призначенні пенсії за віком з урахуванням п.4-4 Прикінцевих положень до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки та із застосуванням величини одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, відповідно до п.4-4 розділу ХV Прикінцевих положень до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.10.2017, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати враховувати призначену пенсію по віку при подальших перерахунках пенсії згідно з законодавством.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем при призначенні пенсії за віком протиправно занижено величину оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% без врахування п.4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що оскільки нею отримувалась пенсія до 1 жовтня 2017 року, призначена за нормами Закону України «Про державну службу», то після першого жовтня 2017 року призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не може розглядатись як переведення з одного виду пенсії на інший.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 в адміністративній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.05.2019 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Додатково пояснила, що спір із відповідачем виник з підстав протиправного застосування управлінням Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську при призначенні їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» величини оцінки одного року страхового стажу з 1% замість до 1,35%. Вважає, що пункти 4-3 та 4-7 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стосується тільки тих пенсій, які були призначені згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак у її випадку переведення з одного виду пенсії на інший не відбулось, а відбулось призначення пенсії. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні стосовно задоволення позову заперечила. Пояснила, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. У 2009 році позивачу призначено пенсію за віком, з урахуванням Закону України «Про державну службу», з 01.10.2017 відбулась пенсійна реформа, внаслідок якої всі пенсії автоматично перераховані відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що з 01.10.2017 позивачу не було призначено пенсію, а було переведено з одного виду пенсії на інший, оскільки всі пенсії призначаються із врахуванням Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому відповідачем правомірно при розрахунку пенсії позивача застосовано величину одного року страхового стажу в розмірі 1% замість 1,35%. Зазначила, що зменшення обсягу прав позивача не відбулось, оскільки розмір пенсії збільшився. Просить суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими учасники справи обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2009 звільнена з Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню роботи (п.2 ст.40 КЗпП України), що підтверджується записами трудової книжки (а.с.10).

З 02.09.2009 позивачу у віці 53.5 роки призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», що підтверджується розпорядженням управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (а.с.46).

25.10.2017 позивач, у зв`язку з досягненням 60-річного віку звернулась до управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську із заявою щодо призначення з 01.11.2017 пенсії за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV та просила врахувати п.1 ст.26, ст.40, та пункт 4-4 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якого по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% (а.с.11).

Згідно розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську від 28.10.2017 за №803269 зазначено, що позивачу з 01.10.2017 здійснено перерахунок пенсії через перехід з виду на вид (а.с.47). Також зазначено, що виплату пенсії по шифру виду пенсії 130 (Закон України «Про державну службу») припинити. Розмір пенсії за віком з 01.10.2017 становить 4418,58 грн. (а.с.47).

20.12.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою про добровільне виконання рішення Івано-Франківського міського суду у справі №344/17339/16-а, згідно якого управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську зобов`язано продовжити позивачу нарахування суми індексації пенсії, виходячи з базового місяця вересень 2009 року та індексу споживчих цін наростаючим підсумком з вересня 2009 року відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого ПКМ У 1078 від 17.07.2003, нарахувати і виплатити недоплачені суми індексації (а.с.14).

27.12.2018 управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську, у відповідь на заяву позивача, зазначенно, що документи передані у відділ призначення, перерахунку та виплати пенсії для виконання (а.с.15).

25.01.2019 ОСОБА_1 повторно звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про виконання в добровільному порядку вказаного вище судового рішення та просила пояснити підстави збільшення у січні 2019 року її розміру пенсії на 8 грн. (а.с.16).

08.02.2019 відповідач листом за №31/Д-15 надав позивачу роз`яснення про те, що станом на 01.12.2018 розмір пенсії становить 4426,23 грн., доплату до пенсії в січні місяці в розмірі 7 грн. 65 коп. отримано позивачем за грудень 2018, при умові виконання рішення суду у справі 344/17339/16-а виникне переплата пенсії, індексацію при базовому місяці жовтень 2009 позивачу виплачено в повному обсязі, пенсія призначена і виплачується згідно чинного законодавства (а.с.17).

13.02.2019 ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про обчислення, нарахування та виплату пенсії за віком у відповідності до вимог ч.1 ст.27, ч.ч.1, 2 ст.40, ст.45 та п.4-4 "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2014-2016 роки (3764,40 грн.) та показника величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, у відповідному розмірі, просила повернути різницю пенсії (а.с.18).

Позивач у вказаній заяві зазначила, що з листа управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську від 08.02.2019 їй стало відомо про те, що її пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тобто застосовано Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 №2148-VІІІ та при переведенні з пенсії державного службовця на пенсію за віком (що є протизаконним) із застосуванням величини оцінки страхового стажу в розмірі 1%. Дії відповідача вважає неправомірними, оскільки вказує, що їй не призначалась пенсія за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до статті 9 якого передбачені види пенсій, зокрема пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, вказала, що вона отримувала пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», тобто за іншим законом, тому її пенсія переведенню по Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не підлягає (а.с.18).

27.02.2019 відповідач листом за №67/Д-15 повідомив позивачу, що за матеріалами пенсійної справи позивачу з 02.09.2009 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», при загальному страховому стажі роботи 37 років 10 місяців. Коефіцієнт страхового стажу складає 0,37833, заробітна плата обчислена відповідно до довідки про заробітну плату за період роботи в Івано-Франківській дердавній податковій адміністрації №97/05-035 від 01.09.2009 за період з 01.07.1995 по 30.06.2000 та за період з 01.07.2000 по 31.08.2009 (згідно даних системи персоніфікованого обліку). Індивідуальний коефіцієнт заробітку після оптимізації складає 2,92921. Загальний розмір пенсії станом на 01.10.2017 відповідно до Закону України «Про державну службу» складав 4370,36 грн. (в тому числі фіксована індексація 368,21 грн.). Відповідно до пенсійної реформи з 01.10.2017 всі пенсії (в тому числі пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про державну службу») були перераховані автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ у два етапи: на першому етапі проведено осучаснення заробітної плати, з якої обчислювалась частина пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зменшено величину оцінки страхового стажу до 1%; на другому етапі проведено перерахунок у зв`язку з збільшенням розміру прожиткового мінімуму. З 01.10.2017 розмір пенсії за віком складає 4418,58 грн. Пенсія призначена та виплачується відповідно до чинного законодавства (а.с.19).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.46 Конституції України визначено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Підстави припинення державної служби були визначені Законом України «Про державну службу», що був чинним на час звільнення позивача.

Так, статтею 30 вказаного Закону крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі, зокрема, відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії.

Згідно статті 31 цього Закону, відставкою є припинення державної служби службовцем, який займає посаду першої або другої категорії, за його письмовою заявою). Підставами для відставки є в тому числі, стан здоров`я, що перешкоджає виконанню службових повноважень (за наявності медичного висновку). У разі відставки державного службовця, який не досяг пенсійного віку, але має страховий стаж для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років і відпрацював на посадах першої чи другої категорії не менш як п`ять років, йому виплачується щомісячно 85 відсотків його посадового окладу з урахуванням надбавок за ранг та за вислугу років до досягнення пенсійного віку. При досягненні пенсійного віку державним службовцем, який перебуває у відставці, йому призначається пенсія як державному службовцю.

Пенсійне забезпечення державних службовців було визначено статтею 37 вказаного Закону. На одержання пенсії державних службовців мали право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Пенсійний вік встановлено нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який визначає умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Відповідно до діючої на час призначення позивачу пенсії, редакції вказаного вище Закону, особи мали право на призначення пенсії за віком після досягнення віку: чоловіками 60 років, жінками - 55 років та за наявності страхового стажу не менше п`яти років (ст. 26 цього Закону).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу у 2009 році призначена пенсія як державному службовцю (у віці 53,5) відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки встановленого Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" необхідного віку (55 років) станом на час призначення пенсії, позивач не досягла.

Відповідач з 01.10.2017 здійснив перерахунок пенсії позивачу та розпорядженням 28.10.2017 за №803269 зазначив: через перехід з виду на вид, виплату пенсії по шифру виду пенсії 130 (Закон України «Про державну службу») припинити (а.с.47).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Види пенсійних виплат і соціальних послуг визначені у статті 9 вищезазначеного Закону, зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 3 статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 Закону № "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Тому, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Проте, встановлені судом обставини справи свідчать про те, що позивачу у 2009 році призначено пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", а за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вона звернулася вперше 25.10.2017.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-УІП, який набув чинності з 11.10.2017, внесено зміни, зокрема, до Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який доповнено пунктами, зокрема, 4-3, 4-4 та 4-7.

Відповідно до положень пункту 4-3 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 01.10.2017 перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Пунктом 4-4 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що з 01.10.2017 по 31.12.2017 при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Частиною першою статті 25 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = См х Вс /100% х 12, де: Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Таким чином, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, згідно положень пункту 4-4 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застосовується лише при призначенні особам пенсії у період з 01.10.2017 по 31.12.2017.

Суд зазначає, що приписи частини третьої статті 45 Закону регулюють переведення з одного виду пенсії на інший вид, тобто вказана норма застосовується до тих видів пенсій, які визначені саме Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Однак, у справі, яка розглядається, має місце призначення пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону.

Позивач отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", яка передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а з 01.10.2017 позивачу нараховано пенсію згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вперше.

Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини, суд приходить висновку, що відповідачем при обчисленні розміру для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" було безпідставно не застосовано величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, відповідача слід зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії по віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням величини одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, відповідно до п.4-4 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.10.2017, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача враховувати призначену пенсію по віку при подальших перерахунках пенсії згідно з законодавством суд зазначає, що вказана вимога задоволенню не підлягає з огляду заявленя її позивачем на майбутнє.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відтак, із системного аналізу вищенаведених законодавчих положень вбачається, що метою та завданнями адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення уже порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду. Тобто захисту підлягає апріорі уже порушене право, а не ті права та інтереси щодо яких наразі не відомо чи матиме місце їх порушення у майбутньому чи ні. У зв`язку з чим, рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, зокрема, із зобов`язанням суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, та не може ґрунтуватися на припущеннях, домислах, і фактичних обставинах, котрі на момент його ухвалення, хронологічно ще не відбулися, проте ймовірно можуть мати місце у майбутньому, оскільки таке рішення не буде ґрунтуватися на приписах чинного законодавства та буде суперечити законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Стосовно клопотання позивача щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду суд зазначає слідуюче.

Відповідно до вимог частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України визначено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення. Так, будь-яка письмова заява, клопотання, повинні містити, серед іншого, підстави заяви (клопотання). Відповідно до ч.2 ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Суд звертає увагу позивача, що клопотання щодо встановлення судового контролю у зазначений позивачем спосіб до винесення рішення у справі повинно бути належним чином обґрунтоване, та із зазначенням чітких підстав і мотивів щодо необхідності зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення. Однак, клопотання позивача не містить жодного обґрунтування, з посиланням на конкретні докази щодо необхідності чи наявності істотних підстав для його задоволення, а тому у відповідності до положень ч.2 ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає поверненню без розгляду.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Факт сплати судового збору позивачем у розмірі 768,40 грн. підтверджується квитанцією від 04.03.2019. Відтак, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 614,72 грн., що складає 80% задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську щодо заниження величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням пункту 4-4 "Прикінцеві положення" до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% з 01.10.2017, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (, вул. Незалежності 44, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 614,72 грн. (шістсот чотирнадцять гривень 72 копійки).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.

У зв`язку з перебуванням судді з 28.05.2019 по 31.05.2018 включно у відпустці, та з 02.06.2019 по 04.06.2019 включно у відрядженні, рішення складене в повному обсязі 10.06.2019.