Справа № 826/11198/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби України у м.Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просить суд: стягнути з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків податкового боргу в сумі 11 217 358,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог податковим органом зазначено, що за товариством обліковується заборгованість у розмірі 11 217 358,38 грн, яка на день звернення до суду останнім погашена не була.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з рахунків у банках, що обслуговують Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» податковий борг в сумі 11 217 358,38 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. Вказує, що у матеріалах справи відсутні докази вручення податкових повідомлень-рішень, на підставі яких виникла податкова заборгованість.

У той же час, податкову вимогу позивачу було виставлено у розмірі 289 567 грн, а доводи податкового органу ґрунтуються на узгодженості податкового боргу у розмірі 11 217 358, 38 грн.

В судове засідання з`явився представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» є платником податків і знаходиться на обліку у ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС м. Києва.

Згідно з довідкою ГУ ДФС у м. Києві про заборгованість за платежами до бюджету по ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» відповідно до інтегрованої картки платника має загальну заборгованість у розмірі 11 541 034, 80 грн, а саме: з податку на додану вартість у сумі 8 826 069, 89 грн, з податку на прибуток фінансових установ у сумі 2 714 454, 91 грн, з податку на доходи фізичних осіб у сумі 510 грн.

Враховуючи наявність непогашеного податкового боргу, позивач звернулася до суду з позовом про його стягнення.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вжиті позивачем заходи щодо стягнення податкового боргу не призвели до позитивного результату (погашення податкового боргу) та наявність у відповідача вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи, відтак наявні підстави для задоволення позову.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За правилами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

У пункті 54.1 статті 54 ПК України зафіксовано, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У силу вимог пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до пп.16.1.4 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в установлені строки.

Згідно з підпунктами 54.3.1-54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

- платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

- дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

- згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України встановлює, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.3 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Наявні у справі докази підтверджують, що спірна сума заборгованості виникла внаслідок несплати відповідачем суми податкового зобов`язання, визначеного у податкових повідомленнях-рішеннях:

- від 02.12.2016 №, про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток фінансових установ в сумі 2 071 705 грн.

- від 02.12.2016 № про застосування штрафних санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 510 грн.

- від 02.12.2016 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 6 700 741 грн.

Крім того, відповідачу нараховано пеню за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 790 702,99 грн та за платежем податок на прибуток фінансових установ в сумі 722 749,91 грн.

Загальна сума заборгованості ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» складає 11 217 358,38 грн.

Доказів сплати визначеної суми податкового зобов`язання у податкових повідомленнях-рішеннях та застосованої суми штрафних санкцій у строк, встановлений пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, до суду не надано, а тому спірна сума заборгованості вважається податковим боргом.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.

З матеріалів справи вбачається, що податкову вимогу від 20 січня 2015 року №89-15 надіслано 23.01.2015 ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», та отримано представником відповідача 26 січня 2015 року, що підтверджується відповідною відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 10).

У силу вимог пунктів 59.3, 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Якщо податковим органом направлено вимогу щодо раніше існуючого податкового боргу (незалежно від того з якого податкового зобов`язання: визначеного контролюючим органом чи самостійно платником податків та від виду податків), а після цього сума податкового боргу збільшилася на суму новоствореного податкового боргу, у податкового органу не виникає обов`язку надсилати платникові податку податкову вимогу на суму новоствореного боргу.

Вказане спростовує доводи апелянта щодо дати надсилання податкової вимоги від 20.01.2015 та невідповідності розміру податкового боргу розміру боргу, зазначеного у такій вимозі.

Посилання апелянта на неотримання вказаних податкових повідомлень-рішень колегія суддів не приймає до уваги, так як згідно копії фіскального чеку УДППЗ «Укрпошта» від 02.12.2016 вказані рішення були направлені на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням за номером 526 та у відповідності до копії відстеження пересилання поштових відправлень отримано останнім 05.12.2016 (а.с. 90-91).

Твердження апелянта про неврахування при розгляді справи листа від 14.09.2017 №3778/Адв/26-55-23, яким повідомлено про закриття кримінального провадження №0000001 від 03.01.2017, відкритого на підставі Акту перевірки №1058/26-15-14-06-02/10/38865527 від 16.11.2016, суд відхиляє, з огляду на те, що результати проведення такої перевірки були оформлені у вигляді податкових повідомлень-рішень від 02.12.2016 №, від 02.12.2016 № та від 02.12.2016 №, а матеріали справи не містять жодних доказів оскарження таких рішень ні у адміністративному, ні у судовому порядках, тому вказані рішення вважаються узгодженими.

Виходячи з положень п. 95.1 ст. 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п. 93.5 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби України у м.Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 10.06.2019