Справа № 497/238/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 497/238/19
Головуючий в 1 інстанції: Раца В.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправним та скасування постанови про стягнення витрат виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Відділ ДВС), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.02.2019 року по виконавчому провадженню №29784594, прийняту старшим державним виконавцем Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міогло С.М.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року провадження у справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 238 КАС України на підставі того, що вона не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Закриваючи провадження, суд першої інстанції виходив із того, що спір у даній справі виник з приводу оскарження постанови державного виконавця щодо виконання рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства, а тому заявлені вимоги повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 просить скасувати його та направити справу для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства, оскільки спори з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

У підтвердження вказаної позиції, позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 року по справі №921/16/14-г/14.

Відділ ДВС відзив на апеляційну скаргу не надав.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) застосовував поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною першої статті 27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 4 статті 42 Закону № 1404-VIII, на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

З огляду на викладене, спір з приводу правомірності дій державного виконавця при винесенні постанов про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) й у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), а також від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11(провадження № 14-425цс18).

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що Болградський районний суд Одеської області, ухвалюючи судове рішення у справі, порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Дане порушення, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.320 КАС України, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправним та скасування постанови про стягнення витрат виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати, а справу направити до цього ж суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 11.06.2019 року.