Справа № 10158/10/1570
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2011-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2011 року.

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Мірзи О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДОБРОБУД ЛТД`до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси про визнання нечинними податкових повідомлень рішень №№ /0 та /0 від 22.02.2010р.

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут ЛТД»(надалі по тексту - Позивач) до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси (надалі по тексту - Відповідач) про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень № /0 та /0 від 22.02.2010р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржувані рішення є упередженими та такими, що не відповідають чинному законодавству, оскільки прийняті на підставі хибних висновків, до яких прийшов Відповідач в ході перевірки.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог у судовому засіданні заперечив в повному обсязі, посилаючись на те, що в ході перевірки з боку Позивача були встановлені порушення, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржувані рішення є законними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, судом встановлене наступне.

Відповідачем було проведено невиїзну документальну перевірку TOB «Добробут ЛТД`з питання оплати орендної плати за землю за договором оренди від 01.12.2005р. № 05 (а.с16-21)_ за період з січня по листопад 2009р., за результатами якої складено акт № 247/15-4/4 від 22.01.2010р. (а.с.12-13) про результати невиїзної документальної перевірки податкової декларації, на підставі якого було винесено податкове повідомлення - рішення № /0 (а.с.10) від 22.01.2010р., згідно якого TOB «Добробут ЛТД`порушило положення ст. 14 Закону України «Про плату за землю`від 03.07.1992р. № 2535-ХІІ (надалі по тексту - Закон 2535) п.п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетам та державними цільовими фондами`від 21.12.2000р. № 2181-ПІ (надалі - Закон №2181).

Крім того, судом встановлено, що Відповідачем було проведено невиїзну документальну перевірку TOB «Добробут ЛТД`з питання оплати орендної плати за землю за договором оренди за 2008р., за результатами якої 22.01.2010р. було складено акт № 248/15-4/3 (а.с.14-15) про результати невиїзної документальної перевірки податкової декларації, на підставі якого було прийнято податкове повідомлення - рішення № /0 (а.с.11) від 22.01.2010р. згідно якого TOB «Добробут ЛТД`порушило положення статті 14 Закону № 2535 та п.п.17.1.4 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181.

Представник позивача наполягав на тому, що договір оренди землі, який був укладений між Позивачем та Одеською міською радою 01.12.2005р. зареєстрований у реєстрі за № 887 та у Державному реєстрі земель за № 05 ( надалі - Договір оренди), втратив чинність 29.12.2008р., тобто правові підстави для нарахування та сплати Позивачем орендної плати за договором оренди відпали 29.12.2008р.

Суд з даною позицією представника позивача не погоджується у зв`язку з наступним.

Правовідносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі`від 06.10.1998р. № 161-XIV (надалі - Закон №161), іншими нормативно-правовими актами, а також договором оренди землі.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України встановлене право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права, і таке право посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статтею 34 Закону № 161 встановлені наслідки припинення або розірвання договору оренди землі. Так, у разі припинення договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку згідно з актом приймання - передачі об`єкта оренди, чого зроблено не було, орендар продовжував користуватись земельною ділянкою на якій тривало будівництво. Тобто фактичним користувачем з 2009р. та 2010р. є Позивач, відносно чого представник позивача не заперечував.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону № 161, у разі якщо орендар продовжує користуватися

земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових

заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він

підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені

договором.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і

збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон № 2535 визначає розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2535, використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції сплачують земельний податок.

Частиною першою статті 4 Закону № 2535 встановлено, що розмір земельного податку не залежить від результатів господарської діяльності власників землі та землекористувачів, тому твердження представника позивача про те, що земельна ділянка під забудовою тимчасово не використовувалась у зв`язку з економічними труднощами не спростовує цього положення.

Статтею 5 Закону № 2535 встановлено, що об`єктом плати за землю є земельна

ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому

числі на умовах оренди. Суб`єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки,-

земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Статтею 15 Закону № 2535 встановлено, що власники землі та землекористувачі

сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та

комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку

та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями (стаття 14 Закону № 2535).

Стаття 17 Закону № 2535 передбачає, що податкове зобов`язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Податкове зобов`язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у новій звітній податковій декларації, у тому числі і за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно статті 27 Закону № 2535 контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється органами державної податкової служби.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні`від 04.12.1990р. №509-ХІІ, завданнями органів державної податкової служби, зокрема, є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов`язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Закон № 2181 є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), включаючи збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 Закону № 2181 податкове зобов`язання - зобов`язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Пунктом 1.3 ст. 1 Закону № 2181 податковий борг (недоїмка) визначається як

податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно

узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але

не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового

зобов`язання.

В порушення п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону № 2181 позивач визначену йому суму податкового зобов`язання по земельному податку у встановлені ст. 17 Закону № 2535 терміни й у повному обсязі не сплатив.

В ході судового засіданні судом встановлено, що Позивач в повній мірі користується зазначеною ділянкою без жодних обмежень, а тим самим отримує від користування нею вигоду, а тому проаналізувавши чинне законодавство, яке регулює сферу відносин щодо користування землею та сплату податку з такого користування, приходить до висновку, що користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати податок на землю з моменту початку користування нею, а не з моменту отримання ним рішень або інших документів на право власності чи користування, оскільки зворотне призвело б до безпідставного та безкоштовного користування землею державної чи комунальної власності, що є неприпустимим та могло б призвести до втрат бюджетів всіх рівнів законних нарахувань від землі яка належить Державі або місцевим громадам.

Таким чином, податкові повідомлення - рішення про збільшення податкового зобов`язання по орендній платі за землю за 2008р. за основним платежем у сумі 16 925,96 грн. та штрафними санкціями - 846,30 грн., за 2009р. за основним платежем у сумі 221 635,26 грн. та штрафними санкціями 110 817,63 по TOB «Добробут ЛТД» прийняті правомірно.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «ДОБРОБУД ЛТД» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси про визнання нечинними податкових повідомлень рішень №№ /0 та /0 від 22.02.2010р. відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.О. Cтефанов

Повний текст постанови складений 04 лютого 2011 року .

/