Справа № 640/9955/19
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

10 червня 2019 року м. Київ № 640/9955/19

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову

ОСОБА_1
доМіністерства енергетики та вугільної промисловості України
провизнання протиправними дій, визнання протиправним та нечинним наказу
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - заявник, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі також - відповідач, Міненерговугілля), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії міністра Міністерства енергетики та вугільної промисловості України ОСОБА_5 щодо внесення змін до наказу від 18.12.2018 №646 наказом від 28.05.2019 №230, у тому числі щодо призначення ОСОБА_2 головою комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля» (далі також - ДП «Селидіввугілля»);

- визнати протиправним та нечинним наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18.12.2018 №646 зі змінами, внесеними наказом від 28.05.2019 №230, у тому числі щодо призначення ОСОБА_2 головою комісією з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля».

Крім того, разом з позовом до канцелярії суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник ОСОБА_1 просив: зупинити дію наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 28.05.2019 №230 про внесення змін до Наказу Міненерговугілля від 18.12.2018 №646.

В обґрунтування розглядуваної заяви про забезпечення позову зазначено, що ОСОБА_1 в судовому порядку оскаржуються дії міністра Міністерства енергетики та вугільної промисловості України ОСОБА_5 щодо внесення змін до Наказу від 18.12.2018 №646, у тому числі щодо призначення головою комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля» ОСОБА_2 Заявник вважає, що Міністром при підписанні наказу від 28.05.2019 №230 протиправно не були враховані положення абз. 1 ч. 4 ст. 57, ст. 65 Господарського кодексу України, пп. 10.1 і 10.2 п. 10 Статуту Державного підприємства «Селидіввугілля», якими визначаються умови формування складу комісії з припинення (реорганізації) державного підприємства. А саме те, що до складу комісії з припинення (реорганізації) ДП «Селидіввугілля» обов`язково повинен бути включений керівник цього підприємства та водночас до її складу не можуть бути включені особи, що не перебувають у правовідносинах (трудових) з Міністерством та/або ДП «Селидіввугілля». Також заявник стверджує, що до повноважень Міністра не входять повноваження на призначення голови комісії з реорганізації ) ДП «Селидіввугілля», оскільки відповідно до ч. 3 і 4 ст. 105 Цивільного кодексу України, пп. 16 п. 10, пп. 11 п. 12 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №208, статуту ДП «Селидіввугілля», такі повноваження має державний секретар. Наведені обставини, на переконання ОСОБА_1 , свідчать про наявність очевидних ознак протиправності наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18.12.2018 №646 зі змінами, внесеними наказом від 28.05.2019 №230, та про намагання Міністерством здійснити реорганізацію ДП нелегітимним персональним складом комісії. У контексті наведеного заявник стверджує, що здійснення реорганізації ДП «Селидіввугілля» неуповноваженим складом комісії з припинення, як органом керівництва державним підприємством, зумовить настання негативних наслідків, як то: визнання недійсними правочинів, настання наслідків їх недійсності (реституції), тощо.

За змістом норм ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У силу ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 154 КАС України).

При цьому, суд враховує те, що забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього та тимчасового судового захисту.

Тобто, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти рішень та дій відповідача з метою ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про наявність підстав для забезпечення позову суд виходить з наступного.

Як вбачається з тексту Статуту Державного підприємства «Селидіввугілля» (нова редакція), затвердженого міністром Міненерговугілля, назване державне підприємство засноване на державній власності згідно з наказом Мінпаливенерго України від 26.05.2005 №237 та належить до сфери управління Міненерговугілля відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 №1085 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» (преамбула статуту ДП «Селидіввугілля»).

За даними витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого відносно Державного підприємства «Селидіввугілля» () станом на 28.05.2019, єдиним засновником та органом управління Державного підприємства значиться Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, а керівником (починаючи з 30.10.2018, за контрактом) - ОСОБА_4 .

18.12.2018 Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, в особі міністра ОСОБА_5 , прийнято наказ за №646 «Про реорганізацію Державного підприємства «Селидіввугілля», яким вирішено:

1. Реорганізувати Державне підприємство «Селидіввугілля» (далі - ДП «Селидіввугілля») (адреса: 85400, Донецька область, місто Селидове, вул. К. Маркса, 41, ), шляхом приєднання до Державного підприємства «Національна вугільна компанія» (адреса: 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 4, ).

2. Утворити комісію з реорганізації ДП «Селидіввугілля» у складі згідно з додатком 1.

3. Затвердити План заходів з реорганізації ДП «Селидіввугілля» згідно з додатком 2.

4. Доручити голові комісії з реорганізації ДП «Селидіввугілля» ОСОБА_2 забезпечити виконання Плану заходів у визначені терміни.

5. Доручити управлінню по роботі з персоналом ( ОСОБА_7 ) попередити керівника ДП «Селидіввугілля» про подальше звільнення, у порядку, передбаченому законодавством.

6. Установити, що Державне підприємство «Національна вугільна компанія» є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «Селидіввугілля».

7. Визнати такими, що втратили чинність, наказ Міненерговугілля від 07.11.2018 № 557 «Про реорганізацію Державного підприємства «Селидіввугілля» та наказ Міненерговугілля від 30.11.2018 №609 «Про внесення змін до наказу Міненерговугілля від 07.11.2018 № 557».

Відповідно до додатку 1 до цього Наказу «Склад комісії з реорганізації ДП «Селивідвугілля», до складу зазначеної Комісії включено: ОСОБА_2 - в.о. генерального директора ДП, як голову цієї комісії; ОСОБА_9 - голова Селидівської територіальної організації Профспілки працівників вугільної промисловості України; ОСОБА_10 - голова місцевої організації Незалежної профспілки працівників гірників України м. Селидове, м. Новогродівка.

19.02.2019 Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, в особі міністра ОСОБА_5, прийнято наказ за №61 «Про внесення змін до наказу Міненерговугілля від 18.12.2018 №646», згідно якого до Наказу від 18.12.2018 №646 «Про реорганізацію Державного підприємства «Селидіввугілля» внесені наступні зміни:

1) внести зміни до складу комісії з реорганізації ДП «Селидіввугілля», затвердженої Наказом (далі - Комісія) (додаток 1), шляхом виведення зі складу Комісії: ОСОБА_2 - голову Комісії (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_11 - директора технічного ДП «Селидіввугілля» (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), та одночасно введення до складу Комісії ОСОБА_1 - директора технічного ДП «Селидіввугілля» (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) та призначення його головою Комісії;

2) у пункті 4 Наказу слова « ОСОБА_2 » замінити словами « ОСОБА_1».

В подальшому, 28.05.2019 Міністерством енергетики та вугільної промисловості України прийнято наказ за №230 «Про внесення змін до наказу Міненерговугілля від 18.12.2018 №646», яким до Наказу від 18.12.2018 №646 «Про реорганізацію Державного підприємства «Селидіввугілля» внесені наступні зміни:

виведено зі складу Комісії ОСОБА_1 - заступника технічного директора з протиаварійного захисту та вентиляці ДП «Селидіввугілля», голову комісії (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) та одночасно введено до складу Комісії ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та призначено його головою Комісії.

Отже, наказом міністра Міненерговугілля від 28.05.2019 №230 внесено зміни до наказу названого Міністерства від 18.12.2018 №646, а саме призначено головою комісії реорганізації ДП «Селидіввугілля» ОСОБА_2 .

Відповідно до норм ч. 3 ст. 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному, нафтогазовому та нафтогазопереробному комплексах, а також забезпечує формування державної політики у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики та теплопостачання (пункт 1 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (далі також - Положення), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №208.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Міністр як керівник міністерства: очолює міністерство, здійснює керівництво його діяльністю (пункт 1); утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи, організації, що належать до сфери управління цього міністерства, затверджує їхні положення (статути), здійснює у межах своїх повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності (пункт 12); утворює комісії, робочі та експертні групи (пункт 25); підписує накази міністерства (пункт 27).

Аналогічні повноваження Міністра закріплені на рівні пункту 10 Положення.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 Господарського кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу (частина перша); власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Так, згідно з абз. 2 пп. 8.1.1 пп. 8.1 п. 8 Статуту Державного підприємства «Селидіввугілля», до компетенції Уповноваженого органу управління (Міненерговугілля) щодо управління Підприємством належить прийняття рішень щодо створення, ліквідації, реорганізації Підприємства, у порядку визначеному чинним законодавством та галузевою угодою.

Положеннями пп. 10.1 і 10.2 п. 10 Статуту ДП «Селидіввугілля» передбачено, що припинення діяльності підприємства здійснюється в т.ч. шляхом реорганізації за рішенням Уповноваженого органу управління або господарського суду згідно з чинним законодавством.

Припинення діяльності підприємства здійснюється комісією з припинення діяльності, яка утворюється згідно з рішенням Уповноваженого органу управління.

При цьому, до складу комісії з припинення діяльності (ліквідаційної комісії) входять представники Підприємства в особі його органу управління, трудового колективу (профспілок) та можуть входити представники Уповноваженого органу управління.

За змістом абз. 1, 2 ч. 6 ст. 73 Господарського кодексу України органами управління державного унітарного підприємства є керівник підприємства, який призначається (обирається) суб`єктом управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, або наглядовою радою такого підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав).

У підпункті 6.1 п. 6 Статуту Державного підприємства «Селидіввугілля» передбачено, що управління підприємством здійснює його керівник.

З попереднього аналізу наведених норм матеріального права та положень Статуту вбачається, що до складу комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля» мають обов`язково входити його керівник, представники трудового колективу (профспілки) та необов`язково представник Міненерговугілля.

Як вбачається з тексту заяви про забезпечення позову та підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 28.05.2019 (тобто, станом на день прийняття та підписання наказу від 28.05.2019 №230) керівником ДП «Селидіввугілля» був не ОСОБА_2 , а ОСОБА_4

Разом з тим, іншими матеріалами позову на час розгляду даної заяви не підтверджуються обставини наявності у ОСОБА_2 повноважень на представництво Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та/або трудового колективу (профспілки) Державного підприємства.

Таким чином, з матеріалів доданих до позову та витягу з ЄДР судом попередньо вбачається, що відповідачем не дотримано вищенаведених вимог щодо формування комісії з реорганізації ДП «Селидіввугілля», оскільки останній включив до складу комісії з реорганізації цього державного підприємства особу, яка не може бути включено до складу такої комісії, що може свідчить про наявність ознак очевидної протиправності дій відповідача.

Водночас у контексті наведеного суд зазначає, що на стадії розгляду заяви про забезпечення позову судом не досліджуються дійсність порушень під час прийняття Міненерговугілля оскаржуваного наказу.

При цьому, в силу припису ч. 4 ст. 105 Цивільного кодексу України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Аналогічне закріплене у пп. 10.3 п. 10 Статуту ДП «Селидіввугілля».

Тобто, як наголошує ОСОБА_1 в обгрунтування своєї заяви про забезпечення позову, у випадку вчинення правочинів від імені Державного підприємства нелегітимно утвореною комісією з припинення (реорганізації) можна стверджувати, що наведені обставини можуть в силу норм ст. 215 Цивільного кодексу України потягнути недійсність таких правочинів та/або понесення матеріальних витрат (збитків) у зв`язку з цим.

У контексті з наведеним суд враховує те, що у відповідності до ч. 4 ст. 150 КАС України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Все вказане вище у сукупності свідчить про те, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Необхідно також акцентувати увагу на тому, що заходи забезпечення адміністративного позову мають бути співмірними заявленим позовним вимогам. У даному випадку співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків зупинення дії оскаржуваного рішення.

При вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, та дійшов висновку, що вжиття вказаних заходів забезпечення адміністративного позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Суд бере до уваги приписи частини першої статті 9 Конституції України, відповідно до якої чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, та і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного прав Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" ефективний засіб - це запобігання тому щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Суд зазначає, що зупинення дії оскаржуваного наказу відповідача носить тимчасовий характер, не скасовує його, не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, а також на забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення адміністративного позову та недопущення настання його негативних наслідків для заявника.

Таким чином, розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд дійшов до висновку про її обґрунтованість, та як наслідок, що дія наказу Міненерговугілля від 28.05.2019 №230 «Про внесення змін до наказу Міненерговугілля від 18.12.2018 №646» підлягає зупиненню до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 (вх. №640/9955/19).

Керуючись положеннями ст.ст. 150, 151, 153, 154, 248 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва

У Х В А Л И В:

1. Заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

2. Зупинити дію наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 28.05.2019 №230 «Про внесення змін до наказу Міненерговугілля від 18.12.2018 №646».

3. Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання суддею.

Дана ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому на підставі даної ухвали, є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Боржником у виконавчому провадженні, відкритому на підставі даної ухвали, є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 30).

Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання. а також не перешкоджає подальшому розгляду справи по суті.

Суддя Т.О. Скочок