Справа № 758/16960/17
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/640/19
В справі № 760/6076/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 9 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м.Києві старшого лейтенанта поліції Перловського Дмитра Олександровича, третя особа: Департамент патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом і просить скасувати постанову серії ЕАА № 239505 від 17 грудня 2017 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП, а провадження в справі закрити.

Посилається в позові на те, що постановою відповідача від 17 грудня 2018 року серії ЕАА № 239505 вона була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП у зв`язку з тим, що вона, на думку відповідача, здійснила зупинку на смузі для інвалідів, чим порушила вимоги знаку 5.38, таблички 7.17 та п. 33 ПДР України.

Вважає дії відповідача протиправними, а постанову такою, що винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складання, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Під час розгляду справи відповідачем та винесення постанови її пояснення були проігноровані, не відібрано пояснення у свідків адміністративного правопорушення, не надано доказів на підтвердження вчинення нею адміністративного правопорушення, не врахована конкретна дорожня обстановка, їй не було роз`яснено її права.

Нею було складене письмове пояснення щодо обставин справи та долучено до матеріалів, які складав відповідач відносно неї, але зазначені пояснення до уваги відповідачем не бралися.

Крім того, адміністративна справа про притягнення її до адміністративної відповідальності не містить протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки відповідачем такий не складався.

Зазначила, що будь-які докази вчинення нею адміністративного правопорушення відсутні.

Оскаржувана постанова є необґрунтованою, оскільки взагалі не містить посилань на жодні докази, які б підтверджували вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення.

Зазначає також, що відповідачем була порушена територіальна юрисдикція розгляду справи, оскільки він розглянув справу та виніс рішення безпосередньо на місці зупинки, в той час, як розгляд справи мав проводитис за адресою: м. Київ, вул. Народного ополчення, 9.

На її думку, усі вищевикладені обставини, в тому числі відсутність в її діях ознак будь-яких адміністративних правопорушень, в тому числі і передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, є доказом незаконності складення відносно неї оскаржуваної постанови, порушення працівниками поліції її законних прав та інтересів під час притягнення до адміністративної відповідальності.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивачка двічі підряд, а саме 07 березня 2019 року та 25 квітня 2019 року в судове засідання не з`явилася, подаючи до суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з перебуванням у зазначений час за кордоном.

Будь-яких підтверджуючи доказів цьому не надала.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

ВІиходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в її відстуності.

Відповідач та представник 3-ї особи в судове засідання також не з`явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставили.

Виходячи з цього суд також вважає за моє диве розглядати справу в їх відстуності.

Згідно зі ст. 162 КАС України відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

Скориставшись своїм правом, представник відповідачів та третьої особи надав на адресу суду відзив, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що 17 грудня 2017 року о 18 год. 07 хв. за адресою: м. Київ, пр- т Правди, 58 / 2 в м . Києві позивачка, керуючи автомобілем «HYNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила стоянку на місцях для інвалідів, чим порушила п.п.1.30 Розділу 34, 7.17 та 5.38 додатку 1, Розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Доказами вини позивачки є відеозапис, здійснений за допомогою нагрудної відеокамери.

Вважаючи вину позивачки в порушенні Правил дорожнього руху доведеною, просить відмовити в позові.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 17 грудня 2018 року відповідачем була винесена постанова серії ЕАА № 239505 про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що 17 грудня 2017 року о 18 год. 07 хв. за адресою: м. Київ, пр- т Правди, 58 / 2 в м . Києві позивачка, керуючи автомобілем «HYNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила стоянку на місцях для інвалідів, чим порушила п.п.1.30 Розділу 34, 7.17 та 5.38 додатку 1, Розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Диспозиція частини 5 статті 122 КУпАП України передбачає відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачкою обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Так, з оспорюваної позивачкою постанови вбачається, що вона, у порушення п. 1.30 розділу 34, а також п. 7.17 та 5.38 розділу 33 ПДР України, здійснила зупинку в зоні дії зазначених знаків.

Відповідно до п. 1.30 розділу 34 ПДР України зазначений знак позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких встановлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Знак 5.38 розділу 33 Правил означає "Місце для стоянки" та застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак застосовується для критих стоянок та критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби.

Табличка 7.17 "Особи з інвалідністю" означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких встановлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил.

Табличка розміщується безпосередньо під знаками, з якими вона застосовується.

Звертаючись до суду, позивачка стверджує, що Правил дорожнього руху вона не порушувала, оскільки вимушена була зупинитись для усунення перешкод руху, оскільки в неї розлилася вода.

З наданого відповідачем відеозапису з місця події вбачається, що позивачкою була здійснена зупинка в зоні дії зазначених знаків, не дивлячись на наявність вільних місць для паркування.

Свої дії пояснила тим, що в неї розлилася вода, і для усунення перешкод в керуванні автомобіля, вона змушена була зупинитися на вільному паркувальному місці.

На зауваження відповідача щодо наявності інших вільних місць, позивачка свою вину визнала та була згодна сплатити штраф.

Крім того, з відеозапису вбачається, що відповідач представився, пред`явив позивачці своє посвідчення, зачитав права та роз`яснив суть вчиненого нею правопорушення.

Звертаючись до суду, подаючи уточнений позов та обґрунтовуючи допущені відповідачем порушення, будь-якими доказами приведені ним обставини не спростувала.

За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність тверджень позивачки.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до п.16 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511) посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС.

Тобто, позивачка, як водій, який має посвідчення водія, відповідно до п.п.1.3, 1.4, 1.5 Правил учасники дорожнього руху, зобов`язана знати та виконувати ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП посадовими особами національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу.

Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП та Інструкцією передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказ ами, висновками експертів , показаннями свідків.

Будь-яких доказів, які б спростовували обставини, викладені в постанові, щодо скоєного адміністративного правопорушення, позивачка суду не надала.

В той же час, надані відповідачем докази підтверджують вину позивачки у порушенні Правил дорожнього руху, які тягнуть за собою відповідальність, передбачену ч.5 ст.122 КУПАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

За змістом ч. 1 ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Стаття 278 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1)чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2)чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3)чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4)чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5)чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення Правил дорожнього руху, частини першої, другої, третьої і п`ятої статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Конституційний Суд України у пункті 2.4 рішення від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП, зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

З викладеного випливає, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема ст. 122 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення.

Виходячи з цих обставин та викладеного вище, суд вважає правомірними дії відповідача, а постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності законною.

Керуючись ст.ст.8, 19 Конституції України, ст. ст. 1, 9, 122 ч. 5, 222, 258, 265-2, 268, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 72, 77, 78, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора 9 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Перловського Дмитра Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Л.А.Шереметьєва