Справа № 200/1322/19-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

06 червня 2019 р. Справа №200/1322/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаш Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.03.2019 року по справі №200/1322/19-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01.03.2019 року позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: скасовано рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 04.01.2019 року №3 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії та зобов`язано переглянути заяву від 26.11.2018 року з урахування висновків суду.

29.05.2019 року від позивач на адресу суду надійшла заява про визнання протиправними дій відповідача щодо не виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/1322/19-а.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01.03.2019 року по справі №200/1322/19-а скасовано рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.01.2019 року про відмову в призначенні пенсії та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 26.11.2018 року про призначення пенсії за віком з урахування висновків суду.

Проте рішенням Пенсійного фонду від 17.05.2019 року повторно відмовлено позивачу в призначення пенсії.

Зазначене рішення дублює попереднє рішення відповідача від 04.01.2019 року №3, яке скасовано Донецьким окружним адміністративним судом. Крім того, винесено з тих самих підстав, без урахування висновків суду.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.03.2019 року по справі №200/1322/19-а;

- скасувати рішення відповідача від 17.05.2019 року про відмову у призначенні пенсії позивачу;

- зобов`язати відповідача в десятиденний строк з моменту винесення рішення розглянути заяву позивача від 26.11.2018 року про призначення пенсії;

- у відповідності з п.1 ч.2 ст.371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду;

- у відповідності з ч.1 ст.372 КАС України покласти зобов`язання щодо забезпечення виконання рішення на начальника Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області;

- у відповідності з ч.6 ст. 245, ст. 382 КАС України зобов`язати начальника Маріупольского об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в десятиденний строк надати до суду звіт про виконання судового рішення.

У відповідності до ст. 205 КАС України, суд розглядає заяву у порядку письмового провадження.

Представником Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до суду подано відзив на заяву, в якому зазначено, що після набрання законної сили рішення суду було добровільно виконано, а саме повторно розглянуто заяву ОСОБА_2 від 21.11.2018 року з урахуванням висновків суду та винесено вмотивоване рішення про відмову в призначенні пенсії від 17.05.2019 року №101.

Розглянувши подану заяву, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно з статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, з рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.03.2019 року по вказаній справі вбачається, що судом скасовано рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 04.01.2019 року №3 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії, зобов`язано переглянути заяву від 26.11.2018 року з урахування висновків суду.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019 року апеляційну скаргу Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.03.2019 року повернуто заявникові.

Рішення суду набрало законної сили 25.04.2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з частиною 3 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

При повторному розгляді заяви позивача рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 17.05.2019 року №101 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивачем для призначення пенсії не було надано паспорт громадянина України. Також відсутня довідка про місце реєстрації на території України.

Представник позивача надав до матеріалів справи заяву від 03.06.2019 року, яка адресована Маріупольскому об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Донецької області, про долучення документів до матеріалів справи.

Як вбачається з пояснення представника позивача, при подачі ним заяви 03.06.2019 року працівниками Маріупольского об`єднаного управління Пенсійного фонду було відмовлено у її прийнятті, що представником позивача зафіксовано на самій заяві від 03.06.2019 року.

Жодної відмітки або штампу про відмову у прийняті вищезазначеної заяви Управлінням Пенсійного фонду не вчинено. При цьому суд наголошує, що власноручний напис представника позивача на заяві не може бути належним доказом тих обставин, на які він посилається.

Крім того, в разі відмови працівників УПФУ від прийняття документів особисто від представника (якщо це дійсно мало місце), він мав можливість надіслати необхідні документи засобами поштового зв`язку з описом та повідомленням про вручення. В такому випадку, це було б належним доказом подання пенсійному органу необхідних для призначення пенсії документів.

Під час первісного розгляду справи судом був встановлений факт, що позивач не втратив громадянство України, відтак він має право на призначення пенсії.

В матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , дійсного до 14.11.2028 року з відміткою про постійне проживання в державі Ізраїль, виданого посольством України в державі Ізраїль 14.11.2018 року.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492 документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України.

Таким чином позивач має документ, який є належним доказом його громадянства і одночасно посвідчує факт постійного проживання за межами України.

Разом з цим, відповідач заперечує наявність в поданих на призначення пенсії матеріалах паспорту ОСОБА_1 , а матеріали судової справи не містять належного доказу, який й би це спростовував.

Відповідно до п. 2.22 "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Згідно з пунктом 2.9 зазначеного Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Таким чином, надання паспорту пенсійному органу (зокрема паспорту громадянина України для виїзду за кордон) є обов`язковою умовою для вирішення питання про призначення позивачу пенсії.

За правилами п.4.1 наведеного вище Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Згідно з п.4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку №22-1).

Відповідно до п.4.7 цього ж Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Враховуючи, встановлені обставини, суд вважає, що відповідач не виконав вимоги Порядку №22-1 щодо надання позивачу строку на дооформлення документів, суду не надано доказів витребування у позивача додаткових необхідних документів.

При цьому суд наголошує, що «право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення і подання додаткових документів» не є дискреційними повноваженням суб`єкта владних повноважень. «Право» в даному випадку закріплює наявність повноважень на вчинення таких дій, але це не значить, що пенсійний фонд може обирати чи витребувати необхідні документи, чи ні.

Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії. Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Суд також звертає увагу відповідача на наступне. З рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду від 17.05.2019 року №101 року вбачається посилання на відсутність довідки про місце реєстрації на території України, як на підставу відмови у призначенні пенсії.

Стосовно цього суд зазначає, що ця обставина досліджувалась при первісному розгляді справи. Очевидним і встановленим є факт, що позивач не мешкає в Україні. Суд, посилався на висновки Конституційного Суду, який у рішенні по справі №200/1322/19-а від 01.03.2019 року, що в рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В пункті 3.3 рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Отже вимога відповідача про надання довідки про місце реєстрації є безпідставною.

Суд зазначає, що згідно з частиною другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відтак, враховуючи викладене, доводи відповідача щодо відсутності у позивача довідки про місце реєстрації на території України є помилковими, а тому позиція відповідача є необґрунтованою. Проте відповідач не зважив на висновки судового рішення при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 .

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, то суд зазначає таке.

У відповідності до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 вказаної статті).

Вказані норми кореспондують положення пункту 1 частини 6 статті 246 КАС України та підпункту «ґ» пункту 4 частини 1 статті 322 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної може бути встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Суд зауважує, що в даному випадку виконання рішення суду на користь позивача залежало і від дій самого позивача (його представника). Так як у відповідача відсутній паспорт позивача як громадянина України для виїзду за кордон та ним не вживались заходи для примусового виконання прийнятого на його користь судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача та встановлення судового контролю у відповідності до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про постановлення окремої ухвали у даній справі та направлення її до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області для реагування та вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У зв`язку з тим, що рішення суду від 01.03.2019 року набрало чинності, воно підлягає безумовному виконанню з боку відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за доцільне частково задовольнити заяву позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 14, 248, 249, 370, 371, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.03.2019 року по справі №200/1322/19-а задовольнити частково.

Направити окрему ухвалу до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області для реагування та вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Про виконання окремої ухвали повідомити суд не пізніше одного місяця після її надходження.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Донецького окружного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Бабаш Г.П.