Справа № 120/973/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Вінниця

10 червня 2019 р. Справа № 120/973/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Тульчинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Вінницькій області (вул. Леонтовича, б. 62, м. Тульчин, Вінницька обл., 21010)

про: зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 (надалі позивач) до Тульчинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Вінницькій області (надалі відповідач) про зобов`язання відповідача доповнити актові записи про народження: ОСОБА_2 № 150 від 22.11.2005 року, ОСОБА_3 № 174 від 05.09.2008 року та ОСОБА_4 № 90 від 01.07.2016 року відомостями про національність батька (позивача), вказавши його національність «німець».

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним. Він зазначає, що національність його матері - німкеня. Факт належності позивача до німецької національності підтверджується адресним листом вибуття від 22.11.1994 року. У свідоцтвах про народження дітей позивача відсутні відомості про те, що національність їх батька (позивача) німець. Позивач звернувся до відповідача із заявою про доповнення актових записів про народження дітей відомостями про його національність - німець. Відповідач зазначив, що відсутні підстави для такого доповнення, оскільки актові записи складені на встановлених бланках, де відсутня графа «національність». Позивач вважає таке посилання відповідача таким, що порушує його права, оскільки матеріалами справи підтверджується те, що він за національністю «німець», а відтак він має право на збереження своєї національної самобутності та відновленню своєї національності шляхом внесення відповідних змін у актові записи.

12.04.2019 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

Станом на 04.06.2019 року від відповідача до суду відзиву на позовну заяву не надходило. В матеріалах справи міститься поштове повідомлення , що відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження 17.04.2019 року.

Проаналізувавши правові підстави, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд дійшов висновку про наступне.

У відповідності до вимог ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулась, у даному випадку, фізична особа.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. У таких відносинах один з субєктів - суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається наступне. Позивач надає до адміністративного суду низку документів, які, на його думку, визначають та підтверджують той факт, що його національність - німець. Він також бажає, щоб саме така його національність була зазначена у свідоцтві про народження його дітей. Позивач зазначає, що має право на збереження своєї національної самобутності та відновленню своєї національності. Заявлені позовні вимоги стосуються лише зобов`язання відповідача вчинити певні дії і при цьому він не оскаржує ніякі дії чи бездіяльність, чи рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень, як передбачено, вказаними нормами КАС України.

По суті спору, для того щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити дії щодо внесення відомостей про національність позивача у свідоцтва про народження його дітей, суд повинен визначити той факт, що національність позивача саме «німець».

Відповідач також у своєї відповіді за № 219-16.26.-36 звернув увагу позивача на те, що з періоду 1992 року відповідно до постанови ВР України від 26.06.1992 року № 2503 «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтво про народження» у паспорті вже не зазначається національність особи.

Позивач отримав 19.11.1997 року паспорт серії НОМЕР_1 , у якому не зазначена його національність.

Крім цього, у своєму листі відповідач звернув увагу позивача на те, що не передбачено зміну або доповнення національності осіб, які прийняли національність одного з батьків та бажають змінити її на національність другого з батьків.

Таким чином, зобов`язанню відповідача вчинити певні дії щодо доповнення актових записів, передує встановлення факту та доказування, у даному спорі, обставин щодо національності позивача.

Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін чи доповнень до актових записів цивільного стану, зокрема, факт національності позивача.

У цій справі позивач звернувся до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права ч. 1 ст. 273 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), а саме: на відображення у актовому записі про народження дітей інформації про його належність до німецької національності, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести доповнення до актових записів цивільного стану. Позивач має намір вирішити питання про внесення доповнень щодо своєї національності у вже існуючі записи про народження його дітей, отже спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Як вже зазначалось, у позовній заяві відсутні доводи позивача щодо неправомірності (протиправності) вказаної відмови відповідача, а лише вимога про зобов`язання відповідача внести зміни до актових записів, яка є похідною.

У відповідності до вимог ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 26 ЦК України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки.

Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.. 270 ЦК України перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, ЦК України та іншим законом, не є вичерпним.

Згідно із вимогами ст.49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні норми містяться в ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (надалі Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Суд зазначає, що у даній справі існує невирішений спір про встановлення обставин, що підтверджують або спростовують наявність інформації щодо національності позивача, і залежно від встановлених обставин, вирішення питання про доповнення актових записів та зобов`язання відповідача внести такі доповнення, а тому розгляд даної справи не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) будь - які юридичні факти.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.03.2019 року, справа № 820/5198/16, адміністративне провадження № К/9901/33649/18 та постановах Великої Палати Верховного суду від 14.11.2018 року у справі № 425/2737/17 (Провадження № 14-408 цс 18), від 23.01.2019 року у справі № 804/45/17 (Провадження № 11-927апп18), а також у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі № 802/1395/18-а від 28.12.2018 року.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, спірні правовідносини не є публічно-правовим спором у розумінні КАС України, а даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки предмет адміністративного позову ґрунтується на встановленні юридичного факту про належність правовстановлюючих документів позивача щодо його національності і позовні вимоги спрямовані на захист цивільного особистого немайнового права позивача.

Крім цього, суд зазначає, що оскільки адміністративний суд не є «судом, встановленим законом», відповідно не має повноважень щодо вирішення питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із такими позовними вимогами. До того ж, згідно вимог ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ст. 239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по даній справі.

У відповідності до вимог ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Суд зазначає, що більш ефективний засіб юридичного захисту позивач може отримати шляхом захисту свого особистого немайнового права у порядку саме цивільного судочинства.

Керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 4, 5, 19, 238, 239, 248, 256, 262, 293, 294, 295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Тульчинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Вінницькій області про зобов`язання доповнити актові записи про народження: ОСОБА_2 № 150 від 22.11.2005 року, ОСОБА_3 № 174 від 05.09.2008 року та ОСОБА_4 № 90 від 01.07.2016 року відомостями про національність ОСОБА_1 , вказавши його національність «німець».

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Маслоід Олена Степанівна