Справа № 263/3501/18
Суддя: Папаценко П. І.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/3501/18
Провадження №2-адр/263/1/2019
06 червня 2019 року м.Маріуполь
Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Диміч Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, стягнення судових витрат, -
ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просить ухвалити додаткове рішення у справі №263/3501/18, розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення судових витрат з відповідача в сумі 2704,80 грн.
Свою заяву мотивує тим, що рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 29.03.2019 року позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задоволено. Постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 14.03.2018 року № 567 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП щодо накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень, скасовано.
У її позовній заяві також було заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь понесених судових витрат, які складаються із: суми сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн та витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000 грн., але при ухваленні рішення 29.03.2019 року по суті не було вирішено питання щодо стягнення суми сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу.
23.05.2019 року від представника адміністративної комісії надійшов відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення по справі у повному обсязі, посилаючись на наступні обставини. Особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита, у зв`язку з чим сплата позивачем судового збору є лише її волевиявленням та не повинно забезпечуватись за рахунок адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради. Судом у резолютивній частині рішення вирішено питання щодо судових витрат. Звернення до суду за ухваленням додаткового рішення можливе до закінчення строку на виконання судового рішення, в даному випадку судове рішення є таким, що виконане з моменту набрання ним законної сили, а саме після строку на оскарження. Позивачем не надано належного підтвердження визначення сум, необхідних для відшкодування, також ані позивачем, ані відповідачем не оскаржувалось в апеляційному порядку рішення суду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
06.06.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшло пояснення на відзив представника відповідача, відповідно до яких зазначено наступне. Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 29.03.2019 року на дату подання заяви про ухвалення додаткового рішення на 20.05.2019 року відповідачем добровільно не виконано, судові витрати не відшкодовані. На підставі ст.139 КАСУ при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Виконавчий лист на виконання рішення суду станом на 20.05.2019 року на адресу стягувача ОСОБА_1 не видавався. Обов`язковість оплати судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, поданого фізичною особою у 0,4 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлена також ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір». КАСУ не передбачає подання до суду скарги на рішення суб`єкта владних повноважень, а передбачає позовне провадження, тому посилання представника відповідача на положення щодо звільнення позивача від сплати державного мита, не грунтується на положеннях КАСУ та ЗУ «Про судовий збір». Що стосується витрат на правничу допомогу надану адвокатом зазначено, що призначені по справі судові засідання відкладались неодноразово з підстав незалежних від позивача та його представника. 18.03.2019 року через канцелярію суду позивачем подано письмові пояснення щодо предмету позову та документи щодо надання правничої допомоги, тому просила задовольнити заяву в повному обсязі та винести по справі додаткове рішення.
В судове засідання ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, при цьому представником у поясненнях зазначено про проведення розгляду справи призначеної на 06.06.2019 року без її участі.
В судове засідання, призначене на 06.06.2019 року представник відповідача не з`явилася, у відзиву на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення просила справу розглядати без її участі.
Вирішуючи заяву ОСОБА_1 по суті, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, стягнення судових витрат.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 29.03.2019 року позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задоволено. Постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 14.03.2018 року № 567 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП щодо накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень, скасовано. Судові витрати у справі визначено компенсувати за рахунок держави.

Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд звертає увагу, що зазначений перелік є вичерпним.

У Постанові Пленуму ВАСУ "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 № 7 зазначено, що додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Отже, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

У свою чергу слід зазначити наступне:

По - перше: посилання позивача та її представника на те, що судом при винесенні рішення не вирішено питання щодо стягнення суми сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн та витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000 грн. є безпідставними, оскільки при винесенні судом рішення у резолютивній його частині зазначено, що «Судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави», тобто малось на увазі, що судові витрати компенсувати за рахунок держави, шляхом повернення сплаченого судового збору позивачем при поданні позовної заяви до суду;

По-друге, посилання представника позивача на те, що відповідачем добровільно не виконано та за даним рішенням суду позивачем не отримано станом на 20.05.2019 року виконавчий лист, також не може бути прийнято до уваги, бо дана категорія справ не передбачає видачу виконавчих листів, так як винесення рішення є таким, що виконане з моменту набрання ним законної сили, а саме після строку на оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню шляхом повернення судового збору на підставі ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Що стосуються позовних вимог позивача, про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу, то вони підлягають частковому задоволенню.

З позовної заяви вбачається, що позивач вказує про те, що поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. На підтвердження чого до суду надано копії: договірів від 26.03.2018 року та від 30.01.2019 року, квитанції про оплату від 10.04.2018 року, акту приймання виконаних робіт згідно договору про надання правової допомоги; копія ордеру, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4631 на ім`я ОСОБА_2

Відповідно до копій договорів про надання правничої допомоги (цивільної справи) від 26.03.2018 року та від 30.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 укладено з адвокатом Крохмальовою Л.П. договір про надання правничої (допомоги (цивільної справи). Строк дії першого договору встановлено, відповідно до 31.12.2018 року, другого до 31.05.2019 року.

З копії квитанції № ІСКТJ0222OWN5T.1 від 22.02.2019 року вбачається, що адвокат Крохмальова Л.П. отримала від ОСОБА_1 30.01.2019 року кошти у розмірі 1500,00 грн.

З копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4631 від 16.05.2013 року вбачається, що ОСОБА_2 є адвокатом.

Відповідно до акту приймання виконаних робіт від 22.02.2019 року вбачається, що вартість роботи щодо вивчення та аналізу наданих клієнтом документів для підготовку позову, вивчення судової практики по аналогічним справам, підготовку самого позову, виготовлення необхідної кількості копій документів адвоката Крохмальова Л.П. складає 1000 грн., витраченого робочого часу 12 годин. Участь адвоката у судових засіданнях-згідно із призначенням судом судових засідань по справі із розрахунку - 500 грн. за кожне призначене по справі судове засідання. Якщо судове засідання відкладається не за ініціативою адвоката, оплата здійснюється у повному обсязі. В оплату винагороди адвокату станом на 22.02.2019 року сплачено клієнтом 2000,00 грн. На підтвердження зазначеного позивачем та її адвокатом зроблено підписи.

Відповідно до квитанції про оплату від 10.04.2018 року платник ОСОБА_1 передача отримувачу ОСОБА_2 часткову оплату винагороди у розмірі 500 грн.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 252 КАС України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Позивачем в позовній заяві зазначається про те, що в ході підготовки до суду позову, ним було понесено витрати на правову допомогу, на підтвердження чого надано відповідні докази.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписами ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України закріплено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Чинним законодавством, ч. 6 ст. 134 КАС України, закріплено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи з вищевикладеного, суд не може прийняти до уваги посилання позивача та її представника на квитанцію про оплату від 10.04.2018 року та частково на акт приймання виконаних робіт, оскільки:

По -перше: з квитанції про оплату від 10.04.2018 року не вбачається підпису двома сторонами даної квитанції, а міститься тільки підпис адвоката Крохмальової Л.П., тому ця підстава не дає висновку про задоволення вимог в частині суми 500 грн.;

По - друге: з акту приймання виконаних робіт від 22.02.2019 року випливає, оплата участі адвоката у судових засіданнях - згідно із призначенням судом судових засідань по справі із розрахунку - 500 грн. за кожне призначене по справі судове засідання. Якщо судове засідання відкладається не за ініціативою адвоката, оплата здійснюється у повному обсязі, але у даній цивільній справі, представник не приймала участі.

Отже, слід дійти висновку, що витрати пов`язані з наданням адвокатом правничої допомоги, підлягають задоволенню лише у розмірі 1000 грн.

За наведених обставин, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 134,139, 248, 252, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В

Заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, стягнення судових витрат - задовольнити частково.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у місті Маріуполі Донецької області повернути позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , судовий збір безпідставно сплачений в сумі 704,80 грн., який було сплачено на р/р 0052, МФО 834016, за квитанцією 0.0.997567368.1 від 26.03.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

Роз`яснити заявнику, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, оригіналом платіжного доручення, що підтверджує сплату судового збору до бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Жовтневий районний суд Донецької області до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: П.І.Папаценко