Справа № 1340/5028/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3002/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Довгої О.І., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

за участі представника позивача: ОСОБА_6 , ОСОБА_2

представника відповідача: Гурняк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Головного управління ДФС у Львівській області та фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року (рішення ухвалене о 11:18 хв. у м. Львові судом у складі головуючого судді Мричко Н.І., повний текст рішення складено 08.02.2019 року) у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Львівській області від 17.10.2018 № про стягнення штрафу в сумі 11833 грн., № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем ПДВ в сумі 29582,50 грн., № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір 6403,50 грн., № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 92210,40 грн., рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за наслідками якого донараховано 75134,40 грн., штрафні санкції в розмірі 7513,44 грн.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що не погоджується з винесеними відповідачем податковими повідомленнями - рішеннями та рішенням про застосування штрафних санкцій. Зазначає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано усіх обставин, які були викладені у поясненнях та долучених документах. Наголошує, що в акті перевірки відсутні доводи на підтвердження порушень позивача. Вказує на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень і рішення про застосування штрафних санкцій та наявність підстав для їх скасування. Просив позов задоволити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 17.10.2018 № винесене ГУ ДФС у Львівській області. Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 17.10.2018 № винесене ГУ ДФС у Львівській області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржили Головне управління ДФС у Львівській області та фізична особа - підприємець ОСОБА_3 . Вважають, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційних скаргах.

Апелянт Головне управління ДФС у Львівській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити.

Апелянт фізична особа - підприємець ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою адміністративний позов задоволити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги апелянтів слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 05.09.2018 по 18.09.2018 відповідно до наказу Головного управління ДФС у Львівській області від 10.08.2018 № 4636 проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

За результатами перевірки складено акт від 02.10.2018 № 2431/13-03-13-07/ в якому вказано про порушення а саме: статей 167, 168, пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 ПК України в частині перекручення даних в податковій декларації про майновий стан і доходи осіб, статей 163, 168, 176, підпунктів 1.2, 1.4, 1.6 пункту 16 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, в результаті чого занижено військовий збір, вимог пункту 4 частини 1 статті 4, пункту 4 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 2 статті 7, пункту 11 статті 8, статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, вимог пункту 177.10 статті 177 ПК України в частині не ведення книги обліку доходів і витрат, пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198, пункту 193.1 статті 193, пункту 200.1 статті 200 ПК України, а саме занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість, пункту 201.1 статті 201 ПК України, а саме не зареєстровано податкову накладну за операціями за листопад 2017.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Львівській області прийняті податкові повідомлення - рішення від 17.10.2018 №, № , № , № , рішення від 17.10.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 75.1.2 частини 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Апеляційним судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем порушено вимоги пункту 201.1 статті 201 ПК України, а саме не зареєстровано податкову накладну за операціями за листопад 2017 та занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 23666,00 грн.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний скласти на дату виникнення податкових зобов`язань податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до статті 120-1 ПК України порушення строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та допущення помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної

Згідно статті 120-11.2 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.6 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно підпункту «а» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) регламентовано статтею 200 розділу V ПК України Податкового кодексу України.

Згідно пункту 200.1 статті 200 розділу V ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно договору купівлі - продажу транспортного засобу № 3/860 від 29.11.2017 року, ФО-П ОСОБА_3 придбала у товариства з обмеженою відповідальністю Українсько - Німецька фірма "К.Г.М. - ПЕНГ" сідловий тягач для напівпричепів, модель DAF СF 85.410, 2008 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_1 .

Відповідач до порушень позивача відносить відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної по операції з реєстрації сідлового тягача DAF СF 85/410 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2) на суму ПДВ 23666,00 грн., а відтак заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 23666,00 грн.

Факт придбання вказаного транспортного засобу підтверджують долучені до матеріалів справи докази, а саме: копія договору купівлі - продажу № 3/860 від 29.11.2017, акт прийому - передачі транспортного засобу № 3 від 29.11.2017, копія митної декларації.

Відтак, апеляційний суд переконаний, оскільки транспортний засіб зареєстрований за фізичною особою, а не за фізичною особою - підприємцем, позивач неправомірно занизив податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 23666,00 грн.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів сплати позивачем суми ПДВ при купівлі транспортного засобу та використання вказаного транспортного засобу у господарській діяльності позивача, апеляційний суд вважає протиправним висновок податкового органу про заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 23666,00 грн.

Апеляційним судом встановлено, що позивач за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 здійснювала господарську діяльність на загальній системі оподаткування.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України визначено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено вимоги вказаної статті в частині не ведення книги обліку доходів і витрат.

В акті перевірки зазначається, що фізична особа, яка перебуває на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення (вантажних автомобілів, у томі числі, сідельних тягачів, напівпричепів, які призначені для перевезення вантажів).

За результатами проведеної перевірки встановлено завищення витрат за 2017 рік за рахунок включення до витрат вартості придбаних запчастин на загальну суму 341520,00 (без ПДВ), чим порушено вимоги статей 167, 168, пунктів 177.2 та 177.4 статті 177 ПК України.

Відповідно до статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.

Згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні", який набрав законної сили з 01.01.2017, доповнено статтю 177 ПК України, зокрема, пунктами 177.4.3-177.4.6.

Відповідно до підпункту 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 ПК України суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця.

Згідно підпункту 177.4.4. пункту 177.4 статті 177 ПК України інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 вказаної статті передбачено витрати, які не включаються до складу витрат підприємця. До таких належить: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат.

При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення:

земельні ділянки;

об`єкти житлової нерухомості;

легкові та вантажні автомобілі.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт".

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що автомобільним транспортним засобом є колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Згідно цього Закону автомобільний транспорт за характером використання поділяється на такі різновиди: пасажирський, вантажний та спеціальний.

Так, згідно приписів, наведеним статтею 1 вказаного Закону вантажним автомобілем є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Таким чином, основною характеризуючою ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів.

Частиною 3 статті 19 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Як вбачається з копій свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, у власності позивача перебувають фургон - рефрижератор - С, фургон - рефрижератор - С вантажний, фургон - С, спеціалізований вантажний фургон - рефрижератор, спеціалізований вантажний фургон рефрижератор, загальний вантажний фургон - рефрижератор, фургон - рефрижератор - С, спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е, спеціалізований напівпричіп, загальний вантажний фургон - рефрижератор, причіп - рефрижератор - Е, фургон - рефрижератор - С, спеціалізований вантажний фургон - рефрижератор, спеціалізований вантажний фургон - рефрижератор, фургон - С.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог в цій частині зазначила, що спеціалізовані транспортні засоби для перевезення вантажів часто виходять із ладу та потребують поточного ремонту та утримання в безпечному стані для здійснення господарської діяльності.

Для заміщення зношеної частини основних засобів виробництва підприємства роблять амортизаційні відрахування, тобто відрахування певних грошових сум відповідно до розмірів фізичного і морального зносу засобів виробництва.

Амортизаційні відрахування використовуються для повного відтворювання зношених основних фондів (на реновацію), а також для їх часткового відшкодування (на капітальний ремонт і модернізацію).

З метою ремонту вищевказаних основних засобів господарської діяльності позивач придбавав запасні частини, а саме шини, диски, фільтри, напівресори, шланги, підшипники підвісні, тощо.

На підтвердження вказаних витрат позивач долучив до матеріалів справи податкові накладні, платіжні доручення та виписки з банківських рахунків.

Таким чином, ПК України не передбачає можливості фізичній особі - підприємцю, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, при визначенні об`єкта оподаткування включати до витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, амортизаційні відрахування на вантажні автомобілі.

Вказане зазначено також в листі Міністерства фінансів України від 22.08.2018 № 11220-16-10/22320.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційних скарг являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Головного управління ДФС у Львівській області та фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року у справі №1340/5028/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 05.06.2019 року