Справа № 520/11877/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 р.Справа № 520/11877/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 22.02.19 року по справі № 520/11877/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту - ГУНП в Харківській області, відповідач), в якій просив суд:

- зобов`язати ГУНП в Харківській області звільнити його відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України;

- зобов`язати ГУНП в Харківській області виплатити грошове забезпечення з моменту направлення у розпорядження до Головного управління Національної поліції у Харківській області до моменту звільнення, а також одноразової грошової допомоги при звільненні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; іпн: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, Харків, вул. Жон Мироносиць, 5) про скасування рішення - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, зобов`язати ГУНП в Харківській області звільнити його відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, зобов`язати ГУНП в Харківській області виплатити грошове забезпечення з моменту направлення у розпорядження до Головного управління Національної поліції у Харківській області до моменту звільнення, а також одноразової грошової допомоги при звільненні.

В обґрунтування вимог скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи. Вказує, що рішення суду першої інстанції прийнято передчасно та не враховано його заперечення. Так, зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено його відповідь на відзив, в якому він зазначав, що відповідач умисно ухилився від виплати заробітної плати (грошового забезпечення), аргументуючи тим, що неможливо встановити посаду відповідно до якої необхідно було нараховувати виплату. Вказує, що п.7 ст. 67 ЗУ "Про Національну поліцію" визначено, що грошове забезпечення поліцейських зарахованих у розпорядження до Національної поліції здійснюється у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. У Постанові Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 623 "Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення поліцейських, зарахованих у розпорядження" визначено механізм виплати грошового забезпечення, а перелік посад, які є рівнозначними (аналогічними) посадам, що можуть бути заміщені передбачений Наказом МВС України № 601 від 13.07.2018 року, де зазначено, що посада викладача вищого навчального закладу прирівнюється до посади начальника сектору, беручи до уваги вищезазначене відповідач зухвало порушив його права та проігнорував свої безпосередні обов`язки. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги положення ст.3 Закону України "Про національну поліцію". Зазначає, що судом першої інстанції не у повній мірі взято до уваги той факт, що проходження служби це і є виконувана ним робота, за котру він був відповідальний відповідно до посадових інструкцій. Крім того, вказує, відповідач порушив його право на свободу вибору умов праці, що передбачено ст.43 Конституції України.

Відповідач, подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якій посилаючись на ретельне дослідження судом першої інстанції матеріалів справи, а також ухвалення законного і обґрунтованого рішення згідно нормами чинного законодавства, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 р. без змін.

Позивач, відповідно до ч.11 ст. 126 КАС України, вважається таким, що належним чином повідомлений про апеляційний розгляд даної справи, поштове відправлення (конверт разом судовою повісткою), було направлено на його адресу, вказану у позовній заяві та апеляційній скарзі, проте було повернуто, з незалежних від суду причин.

Відповідач, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлені заздалегідь та належним чином, що підтверджується відповідною розпискою його представника в явочному листі, який міститься в матеріалах даної справи (а.с. 128).

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ до 06.11.2015 р.

06.11.2015 р. наказом Харківського національного університету внутрішніх справ №205 о/с ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ України за п. 64 "З" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС).

З 07.11.2015 р. по 29.02.2016 р. Терещук С.С. працював в ХНУВС викладачем кафедри кримінального процесу факультету №1.

З 01.03.2016 р. наказом Харківського національного університету внутрішніх справ №59 о/с ОСОБА_1 . був прийнятий на службу до Національної поліції, з присвоєнням спеціального звання та із набуттям статусу поліцейського, відрядженого до навчального закладу відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію"" , Закону України "Про Національну поліцію" та Указу Президента від 09 грудня 2015 року № 691/2015 "Про перелік посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях".

ОСОБА_1 з 01.03.2016 р. був прийнятий на службу до Національної поліції України, йому було присвоєно спеціальне звання та відповідно до закону він набув статусу поліцейського відрядженого до навчального закладу в якому обіймав посади науково-педагогічного складу.

Наказом ХНУВС від 05 жовтня 2018 № 382 о/с позивача звільнено з посади викладача кафедри кримінального права і кримінології факультету № 1 та направлено у розпорядження Національної поліції України на підставі рапорту Музичука О.М. від 21.09.2018.

Наказом Національної поліції України від 05 листопада 2018 року № 1047о/с капітана поліції ОСОБА_1 прибувшого із ХНУВС зараховано у розпорядження Національної поліції України з 06 жовтня 2018 року.

Наказом Національної поліції України від 05 листопада 2018 року № 1049о/с капітана поліції ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Харківській області з 06 жовтня 2018 року (позивач з наказом був ознайомлений 19.11.2018).

14.11.2018 р. ГУНП в Харківській області направило Терещуку С.С. листа в якому повідомило, що його наказом Національної поліції України переведено для подальшого проходження служби до ГУНП в Харківській області, а тому йому необхідно прибути до управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області для вирішення питання щодо подальшого проходження служби.

14.11.2018 р. ОСОБА_1 направив до ГУНП в Харківській області поштою заяву в якій повідомив, що він отримав листа від Національної поліції України (лист від 12.11.2018 № 6192/12/1/1/03-2018) з повідомленням про те, що його переведено для подальшого проходження служби до ГУНП в Харківській області. В зв`язку з чим, у своїй заяві він попросив звільнити його з поліції з 14.11.2018 на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін), обґрунтувавши таке рішення тиском на нього посадових осіб ГУНП в Харківській області

16.11.2018 р. ГУНП в Харківській області отримало заяву ОСОБА_1 про звільнення.

19.11.2018 р. ОСОБА_1 прибув до управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області та був ознайомлений з вакантними посадами, однак від запропонованих посад відмовився та написав рапорт з проханням звільнити його з поліції відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Начальником ГУНП в Харківській області накладено резолюцію про розгляд рапорту відповідно у встановленому законом порядку.

21.11.2018 р. ГУНП в Харківській області направлено відповідь на заяву ОСОБА_1 від 14.11.2018 р., в якій роз`яснено норми діючого законодавства, в частині проходження служби, та повідомлено про неможливість звільнення відповідно до ч.1 статті 36 КЗпП України.

Наказом ГУНП в Харківській області № 304 о/с від 20.11.2018 р. капітана поліції ОСОБА_1 зараховано у розпорядження ГУНП в Харківській області з 06.10.2018 на підставі наказу Національної поліції України від 05.11.2018 № 1049 о/с.

22.11.2018 р. за вих. №7776/119/01/12-2018 ОСОБА_1 також направлялась відповідь по суті його рапорту від 19.11.2018 р. У відповіді ОСОБА_1 роз`яснено вимоги діючого законодавства в частині, що стосується проходження ним служби в поліції. Також повідомлено, що наказом ГУНП в Харківській області від 20.11.2018 № 304 о/с його зараховано у розпорядження ГУНП в Харківській області з 06.10.2018. Повідомлено, що йому необхідно прибути до кабінету № 354 управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області для ознайомлення з тимчасовими функціональними обов`язками та вирішення питання щодо подальшого проходження служби чи звільнення відповідно до Закону України "Про Національну поліцію . ОСОБА_1 роз`яснено, що звільнити його відповідно до частини 1 статті 36 КЗпП України не можливо, оскільки порядок проходження служби, в тому числі і звільнення зі служби, врегульовано нормами Закону України "Про Національну поліцію".

28.11.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУНП в Харківській області із рапортом, в якому просив виплатити йому грошове забезпечення за час перебування у розпорядженні та звільнити його зі служби в поліції з 29.11.2018 відповідно до пункту 7 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

29.11.2018 р. наказом ГУНП в Харківській області №312 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 29.11.2018 р. на підставі його рапорту від 28.11.2018 відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію".

Позивач, не погоджуючись із листом Головного управління Національної поліції у Харківській області від 22.11.2018 вих. № 776/119/01/12-2018 про відмову у задоволенні заяви про звільнення відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, звернувся до суду з вимогами про зобов`язання ГУНП в Харківській області звільнити його відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України та зобов`язання ГУНП в Харківській області виплатити йому грошове забезпечення з моменту направлення у розпорядження до Головного управління Національної поліції у Харківській області до моменту звільнення, а також одноразову грошову допомогу при звільненні.

Приймаючи рішення про залишення без задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено правомірність оскаржуваних дій та рішень відповідача.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Поліцейські, відряджені до інших органів державної влади, установ, організацій та прикомандировані відповідно до цього Закону, отримують грошове забезпечення, враховуючи посадовий оклад за посадою, яку вони займають в органі, установі чи організації, до якої вони відряджені, а також інші види грошового забезпечення, визначені цим Законом. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1,3,7 ст. 67 Закону України "Про Національну поліцію" зарахування поліцейських наказами по особовому складу в розпорядження органів поліції для подальшого проходження служби під керівництвом посадових осіб, уповноважених призначати на посади поліцейських, допускається, зокрема, у разі повернення поліцейських, які відповідно до закону були відряджені (прикомандировані) до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, інших органів державної влади (закладів, установ) або органів місцевого самоврядування на час виконання відповідних повноважень на постійній основі із залишенням їх на службі в поліції. Поліцейські, які зараховані в розпорядження відповідно до пунктів 1-2 частини першої цієї статті, продовжують проходити службу згідно із законом, виконуючи обов`язки служби відповідно до тимчасових функціональних обов`язків, визначених керівником відповідного органу (закладу, установи) поліції, з урахуванням попередніх посад, які обіймав поліцейський, рівня його знань та професійного досвіду. Грошове забезпечення поліцейських, зарахованих у розпорядження, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2016 р. №623 відповідно до частини сьомої статті 67 Закону України "Про Національну поліцію" було затверджено Порядок виплати грошового забезпечення поліцейських, зарахованих у розпорядження.

Так, відповідно до приписів п.2 ч.2 вищевказаного Порядку грошове забезпечення виплачується у разі повернення поліцейського, якого відповідно до закону було відряджено (прикомандировано) до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, інших органів державної влади (закладів, установ) або органів місцевого самоврядування на час виконання відповідних повноважень на постійній основі із залишенням його на службі в поліції - в розмірі, установленому за посадою, яку займав поліцейський до дати відрядження (прикомандирування) до таких органів. За відсутності в штаті органу поліції посади, яку займав поліцейський на дату відрядження (прикомандирування), грошове забезпечення виплачується в розмірі, установленому за рівнозначною посадою. Умови виплати грошового забезпечення поліцейських, зарахованих у розпорядження, визначаються МВС.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 р. №260 було затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі по тексту - Порядок №260).

Згідно п.3 вищевказаного розділу І Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в Національній поліції, та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання.

Відповідно до п. 11, 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Пунктом 21 розділу І Порядку №260 поліцейським, які прибули з державних органів, установ і організацій, з дня зарахування їх у розпорядження Національної поліції і до призначення їх на посади або звільнення зі служби в поліції грошове забезпечення виплачується за посадою, яку обіймав поліцейський до дня відрядження в ці органи, установи і організації.

Колегія суддів зазначає, що спеціальне законодавство чітко визначає, що розмір грошового забезпечення поліцейських має визначатися залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Отже, в даному випадку позивач, перебуваючи на службі в поліції, маючи певний строк служби в поліції, спеціальне звання поліцейського (капітан поліції), науковий ступінь (кандидат юридичних наук) та будучи зарахованим у розпорядження відповідача мав право на отримання належного йому грошового забезпечення.

Колегія суддів зауважує, що сам факт перебування позивача у розпорядженні відповідача, та як на думку відповідача незайняття посад в Національній поліції України чи ГУНП в Харківській області, не звільняє останнього від обов`язку сплачувати позивачу належне йому грошове забезпечення, як особі, яка перебуває на службі в поліції.

Належних доказів того, що позивач не з`являвся на службі в поліції чи ухилявся від проходження такої служби під час перебування в розпорядженні у відповідача, матеріали справи не містять, відповідачем таких доказів не надано до суду.

Таким чином, з урахування зазначеного вище, колегія суддів зауважує, що позивач мав право на отримання грошового забезпечення з моменту направлення у розпорядження відповідача і до звільнення його зі служби в поліції, відповідно до витягу з наказу ГУНП в Харківській області від 29.11.2018 №312 о/с.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості та правомірності вимог позивача щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області виплатити йому грошове забезпечення з моменту направлення у розпорядження до Головного управління Національної поліції у Харківській області до моменту звільнення, а тому вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання ГУНП у Харківській області виплатити йому одноразову грошову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України "Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. №2262-XII (далі по тексту - Закон №2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Частиною 1 ст.9 Закону №2262-XII визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше

Відповідно до ч.5 ст.9 Закону №2262-XII поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітникам Служби судової охорони, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Як вбачається з матеріалів даної справи, а саме витягу з наказу ГУ НП в Харківській області від 29.11.2018 №312 о/с на підставі рапорту ОСОБА_1 від 28.11.2018 звільнено згідно з Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580 - VIII за п.7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням) капітана поліції Терещука Сергія Сергійовича /0146601/, який перебував у розпорядженні ГУНП в Харківській області, з 29.11.2018, з відрахуванням з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року за період з 30.11.2018 по 31.12.2018 у кількості 6 діб. Стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складає 12 років 00 місяців 00 днів, у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні склав - 02 роки 08 місяців 28 днів, час навчання - не має, у пільговому обчисленні - 12 років 06 місяців 18 днів (а.с. 51).

Отже, зі змісту вищевказаного наказу вбачається, що позивач по справі був звільнений зі служби в поліції, як поліцейський, який перебував у розпорядженні ГУ НП в Харківській області, тобто ОСОБА_1 не був звільнений з посади, яку займав в Харківському національному університеті внутрішніх справ, а тому з огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що саме на відповідачі, в розумінні ст.9 Закону №2262-XII, лежить обов`язок щодо виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з моменту направлення останнього у його розпорядження і до звільнення позивача із лав поліції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги позову в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи суду першої інстанції та відповідача по справі, що позивач не обіймав ніякої посади в Національній поліції чи ГУНП у Харківській області, а з першого дня прийняття на службу перебував у статусі відрядженого до навчального закладу МВС України, а тому неможливо встановити за якою посадовою виплачувати грошове забезпечення, а у зв`язку з цим і неможливо встановити розмір грошового забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги, колегія суддів відхиляє ці доводи, з огляду на наступне.

Так, з урахуванням наведеного вище, позивач по справі, перебуваючи у розпорядженні відповідача, мав право на отримання грошового забезпечення, як діючий співробітник поліції (поліцейський), якому належить виплачувати відповідні складові грошового забезпечення поліцейських, визначені спеціальним законодавством.

В даному ж випадку, колегія суддів вважає, що посилання те що позивач перебував у статусі відрядженого до навчального закладу МВС України та не займав посади в Національній поліції чи ГУНП у Харківській області, не спростовує того, що відповідач мав сплачувати належне позивачу грошове забезпечення під час перебування останнього в його розпорядженні та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції, а тому ці доводи є необґрунтованими.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання ГУ НП у Харківській області звільнити його відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України "Про національну поліцію" визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 2 ст. 22 Закону України "Про національну поліцію" визначено, що керівник поліції, зокрема приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону; призначає на посади та звільняє з посад у порядку, визначеному законом та іншими нормативно-правовими актами про державну службу, державних службовців апарату центрального органу управління поліції; приймає на роботу та звільняє з роботи в порядку, визначеному законодавством про працю, працівників центрального органу управління поліції.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 77 Закону України "Про національну поліцію" визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Тобто, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень, а тому порядок призначення на службу в поліції, та звільнення з такої служби регламентований саме нормами спеціального законодавства (Законом України "Про національну поліцію" та іншими нормативно - правовими актами), які і підлягають застосуванню, а трудове законодавство (КЗпП України) підлягає застосування лише у випадках, якщо норма спеціального законодавства не врегульовує спірні правовідносини.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13.06.2018 р. по справі №805/79/16-а, відповідно до якої суд касаційної інстанції зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Отже, колегія суддів приходить до висновку щодо безпідставності вимог позивача про зобов`язання відповідача звільнити його відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, а тому судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено в цій частині вимог позову.

Щодо посилання позивача на те, що головуючим суддею було порушено процедуру прийняття рішення, оскільки у статті 129 (1) Конституції України зазначається, що суд ухвалює рішення іменем України, у справі №520/11877/18 суддя прийняла рішення не іменем України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки в розумінні ст.317 КАС України не передбачено скасування рішення суду першої інстанції з таких підстав. Крім того, колегія суддів зауважує, що вступна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції містить зазначення, що це рішення ухвалено "Іменем України".

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.

Відповідно до п.1 та п. 4 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку щодо невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з моменту направлення у розпорядження до Головного управління Національної поліції у Харківській області до моменту звільнення, а також одноразової грошової допомоги при звільненні з прийняттям в цій частині нового рішення про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з моменту направлення у розпорядження до Головного управління Національної поліції у Харківській області до моменту звільнення, а також одноразову грошову допомогу при звільненні. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року по справі №520/11877/18 скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з моменту направлення у розпорядження до Головного управління Національної поліції у Харківській області до моменту звільнення, а також одноразової грошової допомоги при звільненні.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з моменту направлення у розпорядження до Головного управління Національної поліції у Харківській області до моменту звільнення, а також одноразову грошову допомогу при звільненні.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 р. по справі №520/11877/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 10.06.2019 року