Справа № 826/3487/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 червня 2019 року № 826/3487/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Качура І.А., суддів: Федорчука А.Б., Келеберди В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доМіністерства освіти та науки України
про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді

В С Т А Н О В И В

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Міністерства освіти та науки України (надалі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 09.02.2017 р. № 34-а "Про звільнення ОСОБА_1 ;

зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу міжнародного науково-технічного співробітництва управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Міністерства освіти і науки України з 09.02.2017 р.;

стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 27.04.2017 р., відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 23.08.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача незаконно звільнено з посади, у зв`язку наявністю необґрунтованого обвинувачення у вчиненні нею адміністративного правопорушення. Разом з тим, дані обставини спростовані постановою Апеляційного суду міста Києва та скасовано постанову про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу р розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, звільнено від адміністративної відповідальності та прийнято рішення обмежитись усним зауваженням. Відтак, на думку позивача наказ про звільнення ОСОБА_1 винесений у зв`язку з наявним на той момент рішенням про наявність адміністративного правопорушення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позивачка має бути поновлена на попередній посаді.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в наданих суду письмових запереченнях зазначив, що наказ про звільнення ОСОБА_1 винесений у відповідності до чинного законодавства «Про державну службу України» оскільки на той момент рішення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності набрало законної сили. Проти задоволення адміністративного позову заперечує у повному обсязі..

В судовому засіданні судом прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини четвертої статті 122 КАС України (в редакції станом на вересень 2017 р.).

Враховуючи те, що 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно справа розглянута з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017 року.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.01.2017р. у справі № 761/45914/16-п (провадження № 3/761/492/2017) ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн.

Наказом Державного секретаря Міністерства освіти і науки України від 09.02.2017 р. № 34-а "Про звільнення ОСОБА_1 ", відповідно до п.3 ч.1 та ч.2 ст.84 Закону України "Про державну службу" Атаманенко Наталію Валеріївну, заступника начальника відділу міжнародного науково-технічного співробітництва управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Міністерства освіти і науки України було звільнено -"09 лютого 2017 року у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення пов`язане з корупцією, в порядку статті 172-6 КУпАП".

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 04.08.2017 р. у справі №33/796/723/2017 задоволено апеляційну скаргу та скасовано постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 13.01.2017 р., на підставі якої було винесено оскаржуваний наказ Міністерства освіти і науки України від 09.02.2017 р. № 34-а "Про звільнення ОСОБА_1 .". Суд звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та закрив провадження у справі.

У зв`язку з цим, 20.04.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до роботодавця із заявою про поновлення на посаді заступника начальника відділу міжнародного науково-технічного співробітництва управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Міністерства освіти і науки України.

З аналогічною вимогою 20.04.2017 р. до Міністерства освіти і науки України звернувся також представник позивача - адвокат Ярошенко С.М.

Разом з тим, відповідачем відмовлено у поновленні ОСОБА_1 на посаді та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Станом на час розгляду справи, Міністерством освіти і науки України спірний наказ не скасовано.

Незгода позивача з незаконним звільненням зумовила її звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

За правилами ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Згідно із вимогами ст.59 Закону України «Про запобігання корупції» відомості про осіб, яких притягнуто до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, у триденний строк з дня набрання відповідним рішенням суду законної сили, притягнення до цивільно-правової відповідальності, накладення дисциплінарного стягнення заносяться до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, що формується та ведеться Міністерством юстиції України.

З метою забезпечення вимог Закону України «Про запобігання корупції» щодо ведення та формування Реєстру, Міністерством юстиції України затверджено Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні правопорушення (наказ від 11 січня 2012 року № 39/5).

Відповідно до пункту 2.2 Положення, підставою для внесення відомостей про особу, яку притягнуто до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, є електронні копії рішень суду, які набрали законної сили щодо осіб, притягнутих до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової відповідальності.

Сторонами не заперечується, що постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.01.2017 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Так, відповідно до частини 3 пункту 1 статті 84 Закону України «Про державну службу», підставою припинення державної служби у разі втрати державним службовцем права на державну службу або його обмеження є набрання законної сили рішення суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Частиною 2 статті 84 Закону України «Про державну службу» передбачено, що суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на викладені правові норми, суд звертає увагу на те, вказаними вище нормами права встановлений обов`язок суб`єктам призначення щодо звільнення державного службовця, в разі вчинення останнім корупційних або пов`язаних із корупцією правопорушень, підтверджених належними доказами.

Оскільки рішення суду стосовно позивача про вчинення останнім правопорушення, пов`язаного із корупцією, від 13.01.2018 набрало законної сили, то у відповідача, відповідно, виник обов`язок у триденний строк прийняти рішення про його звільнення, що і було вчинено.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що станом на час прийняття відповідачем спірного наказу (09.02.2018), воно відповідало критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України.

Однак, Постановою Апеляційного суду міста Києва від 04.08.2017 р. у справі №33/796/723/2017 задоволено апеляційну скаргу та скасовано постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 13.01.2017 р., на підставі якої було винесено оскаржуваний наказ Міністерства освіти і науки України від 09.02.2017 р. № 34-а "Про звільнення ОСОБА_1 ". Суд звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та закрив провадження у справі.

Повторюючись, суд зауважує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 84 Закону №889, підставою для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Положенням частини 2 статті 84 Закону №889 визначено, що, зокрема, у випадку набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення зазначеного факту.

Натомість, як зазначається у статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII (далі - Закон №1700), корупційним правопорушенням є діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Корупцією у розумінні Закону №1700 є використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

До суб`єктів, зазначених у частині 1 статті 3 Закону №1700, на яких поширюється дія цього Закону, віднесено, зокрема, державних службовців.

У главі 13-А Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) наведені адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією.

Відповідно до статті 221 КУпАП, органами (посадовими особами), уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, є судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Згідно зі статтею 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Так, відповідно до статті 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить, зокрема, постанову про накладення адміністративного стягнення або про закриття справи.

При цьому, статтею 285 КУпАП встановлено, що постанова суду про накладення адміністративного стягнення за адміністративне корупційне правопорушення у триденний строк з дня набрання нею законної сили направляється відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування, керівникові підприємства, установи чи організації, державному чи виборному органу, власнику юридичної особи або уповноваженому ним органу для вирішення питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, усунення її згідно із законодавством від виконання функцій держави, якщо інше не передбачено законом, а також усунення причин та умов, що сприяли вчиненню цього правопорушення.

За приписами ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ч.2 ст.65 Закону №1700, особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Із аналізу змісту вказаних вище норм, суд приходить до висновку про те, що оскільки до позивача застосовано ст.22 КУпАП, його звільнено від адміністративної відповідальності та обмежено усним зауваженням, то підстави припинення державної служби відпали і позивач підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому статтями 64-77 Закону України «Про державну службу».

Аналогічні роз`яснення надані Національним агентством України з питань державної служби 03.04.2018 листом №68/20/22-18.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 та її адвокат звертались із проханням до відповідача про скасування спірного наказу, однак станом на час розгляду справи у суді, наказ Міністерства освіти і науки України від 09.02.2017 р. № 34-а "Про звільнення ОСОБА_1 » не скасовано.

При цьому, суд, враховуючи постанову а Апеляційного суду міста Києва від 04.08.2017 р, та те, що зазначений наказ наразі є недоцільним, в зв`язку з чим приходить до висновку про його скасування, тим самим задовольнивши позовні вимоги позивача.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Міністерства освіти і науки України виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2017 року по день поновлення на посаді, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено з посади наказом Міністерства освіти і науки України від 09.02.2017 р. № 34-а "Про звільнення ОСОБА_1

Щодо розміру грошового зобов`язання, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується приписами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

В матеріалах справи міститься довідка про доходи ОСОБА_1 , від Міністерства освіти і науки України від 25 жовтня 2017 року №11/34-135.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, в даному випадку з 09 лютого 2017 року по 11 червня 2019 року.

Відтак, на користь позивачки підлягає стягненню сума за час вимушеного прогулу у період з 09 лютого 2017 року по 11 червня 2019 з урахуванням довідки про доходи ОСОБА_1 виданої Міністерством освіти і науки України від 25 жовтня 2017 року №11/34-135.

Відповідно до ч.1, п.10 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються судові рішення у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», отже судові витрати у відповідності до ст.139 КАС України позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 09.02.2017 р. № 34-а "Про звільнення ОСОБА_1 ;

Зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу міжнародного науково-технічного співробітництва управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Міністерства освіти і науки України з 09.02.2017 р.;

Стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у період з 09.02.2017 року по 11.06.2019 року у відповідності до довідки про доходи ОСОБА_1 виданої Міністерством освіти і науки України від 25 жовтня 2017 року №11/34-135

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу міжнародного науково-технічного співробітництва управління міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Міністерства освіти і науки України та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В. І. Келеберда

А.Б. Федорчук