Справа № 460/666/19
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2019 року м. Рівне №460/666/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ковальчук Г.М та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1 ,

відповідача: представник Довгалюк І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимог про сплату боргу, -
В С Т А Н О В И В:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_3 .В., позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі ГУ ДФС у Рівненській області, відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 16992,55 грн.; вимогу про сплату боргу № Ф-5 на суму 123840,30 грн.; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 2703,58 грн.; вимогу про сплату боргу № Ф-4 на суму 5407,16 грн.; форма "Д" за № за податковим зобов`язанням на суму 406,73 грн., за штрафною санкцією на суму 254,27 грн. та сумою пені 135,31 грн. а разом на суму 796,31 грн.; форма "Д" за № за податковим зобов`язанням на суму 33,90 грн., за штрафною санкцією на суму 21,19 грн. та сумою пені 11,28 грн., а разом на суму 66,37 грн.; форма "ПС" за № на суму 510, 00 грн.; форма "ПС" за № на суму 170,00 грн.; форма "Р" за № за платежем військовий збір на суму 3191,73 грн., з яких податкове зобов`язання на суму 2127,82 грн. та штрафна санкція 1063,91 грн.; форма "Р" за № за платежем ПДФО на суму 38300,82 грн., з яких податкове зобов`язання на суму 25533,88 грн. та за штрафною санкцією 12766,94 грн. від 29 січня 2019; вимогу про сплату боргу недоїмки форми "Ф"-61633-50 від 11 березня 2019 року на суму 16982,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства відповідача, а також прийняті на їхній основі рішення, є протиправним, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, позивач вважав безпідставним висновки про те, що він не мав права зменшувати оподатковуваний дохід на суму амортизаційних відрахувань по визначених у пп.177.4.6, п.177.4 ст.177 ПК України основних засобів подвійного призначення, яким визначив сідлові тягачі марки DAF, а також включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на їх утримання, технічне обслуговування і ремонт основних засобів. Фактично відповідач вказав, що позивач, перебуваючи на загальній системі оподаткування, не мав права включати до складу валових витрат витрати на технічне обслуговування і ремонт вантажних автомобілів. На переконання позивача, висновок контролюючого органу про віднесення сідлових тягачів до вантажних автомобілів не ґрунтується на чинному законодавстві. Позивач зазначив, що сідловий тягач не має за своєю конструкцією та обладнанням механізмів для перевезення вантажів, що свідчить про протиправність висновків контролюючого органу щодо віднесення напівпричепів до основних засобів подвійного призначення. Крім того, позивач наголошував, що відповідачем, без належних на те повноважень, проаналізовано та надано оцінку цивільно-правовим договорам, при цьому не проводячи відібрання пояснень у осіб з яким такі договори було укладено. Невірні висновки відповідача щодо суті цивільно-правових договорів фактично призвели до штучного донарахування податкових зобов`язань. Окрім того, позивач не погоджувався з твердженнями відповідача про те, що позивач, в порушення п.63.3 ст.63 ПК України, не повідомив контролюючий орган про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням за формою 20-ОПП, оскільки ним подавалися всі необхідні повідомлення. Позивач вказав, що він у повній мірі, як в 2016 році, так і в 2017 році, при визначенні суми свого оподаткованого доходу в розрізі формування витрат, які пов`язані з отриманням доходу, дотримувався вимог ПК України, а відтак, підстави для нарахування податковим повідомленням-рішенням суми грошового зобов`язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування" - відсутні. Щодо сплати єдиного соціального внеску, то зазначав, що розраховував внески, виходячи з того чи перевищував дохід за місяць максимальний розмір бази нарахування ЄСВ, чи були наявні збитки. Відсутність факту заниження показників чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та військовий збір, доводить і відсутність правових підстав для винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення та вимоги зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. За наведених обставин, просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 05.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду. Відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 06.05.2019 на 09:15 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечує проти їхнього задоволення. На обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що позивачем здійснюється підприємницька діяльність, зокрема, перевезення вантажним транспортом в міжнародному сполученні, що підпадає під дію Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 02.12.2015 №1001. Відповідно до вимог вказаних ліцензійних умов у міжнародних перевезеннях не можуть бути задіяні водії, що не є найманими працівниками та ті, що надають послуги на підставі договору цивільно-правового характеру. Разом з тим, позивачем протягом 2016-2017 років для здійснення міжнародних перевезень залучено фізичних осіб на підставі цивільно-правових договорів, тобто не оформлено трудові відносини у відповідності до вимог чинного законодавства. Також перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_2 до складу витрат 2017 року віднесено витрати, що були понесені на технічне обслуговування та ремонт вантажних автомобілів. Однак, фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування, враховуючи дію прямої норми пп.177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, не має права зменшувати оподатковуваний дохід на суму амортизаційних відрахувань по визначених у пп.177.4.6 основних засобах подвійного призначення, а також включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на їх утримання, технічне обслуговування і ремонт основних засобів. Завищення валових витрат призвело до заниження оподаткованого доходу за 2017 рік на 141854,91 грн., що також призвело до порушення правильності нарахування єдиного внеску на суми заробітної плати та правильності нарахування та утримання військового збору. Окрім того, відповідач зазначив, що позивачем допущено порушення вимог ст.63 ПК України, оскільки в період, що підлягав перевірці, позивач використовував у своїй господарській діяльності об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, однак не повідомив контролюючий орган про це, за формою 20-ОПП. Також сторона відповідача наголошувала на поданні позивачем звітності з недостовірними відомостями, що також тягне за собою відповідні санкції. Відтак, контролюючим органом були правомірно прийняті оскаржувані рішення та застосовані фінансові санкції. За наведеного, відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю (т.2 а.с.5-12).

Ухвалою суду від 06.05.2019 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 29.05.2019 о 09:15 год.

У судовому засіданні 29.05.2019 оголошено перерву до 10.06.2019 на 16:00 год.

У судовому засіданні 10.06.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 10.06.2019 представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві, та просив у їхньому задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що посадовими особами ГУ ДФС у Рівненській області у період 04.12.2018 по 17.12.2018та з 18.12.2018 по 22.12.2018 проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства та правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

За результатами перевірки був складений акт від 02.01.2019 №2/17-00-13-04/ (т.1 а.с.17-42; далі Акт перевірки).

Як зафіксовано актом податкової перевірки і не заперечувалось сторонами, ФОП ОСОБА_2 з 08.12.1999 перебуває на обліку в ДПІ у м.Рівному ГУ Міндоходів в Рівненській області, на загальній системі оподаткування. За період з 01.01.2016 по 31.12.2017 позивач здійснював такий вид діяльності, як: "діяльність вантажного автомобільного транспорту" та "інша допоміжна діяльність у сфері транспорту" (ліцензія №545062 від 22.06.2010). Для забезпечення даного виду діяльності позивач володів на праві власності рухомим та нерухомим майном: земельною ділянкою, а також транспортними засобами: вантажними сідловини тягачами напівпричепами бортовими та напівпричепом цистерна. У підприємницькій діяльності позивач використовував працю найманих працівників, а саме: в охопленому перевіркою періоді середня кількість найманих осіб - 4.

Відповідно до висновків вищевказаного акту перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 167.1 ст.167, п. 177.1, п. 177.2, пп. 177.4.5, пп. 177.4.6 п.177 ст.177 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями (далі - ПК України) донарахована за результатами перевірки сума податку на доходи фізичних осіб зайняття підприємницькою діяльністю в 2017 році становить 25533,88грн.;

- пп.14.1.180, п.14.1 ст. п.163.1 ст.163, пп.164.1.2, пп.164.2.1 п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.1 п.171.1 ст.171, абз. "а" п.176.2 ст.176 ПК України, внаслідок чого не утриманий і не перерахований бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 406,73 грн., в т.ч. червень 2016р. 10,54 грн., лютий 2017р. - 182,04 грн., березень 2017р. - 42,80 грн. серпень 2017р. - 171,35 грн.;

- п.51.1 ст.51 глави 2, пп. "б" п.176.2 ст.176 розділу IV ПК України, розділу III "Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку", чинного у 2017р., затвердженого в новій редакції наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 №111/26556, а саме: подання податкових розрахунків за формою 1 ДФ за 2 кв. 2016р., 1 кв. 2017р., 3 кв. 2017р. з недостовірними відомостями, а саме: в податкових розрахунках відображені занижені суми податку на доходи фізичних осіб у 2 кв. 2016р., у 1 кв. 2017р. та у 3 кв. 2017р. з доходів фізичних осіб, зазначених в пп. 2.3.2. п. 2.3 розділу 3 акту перевірки;

- ч.1 ст.7, ч.5 ст.8, абз.1 ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-V, а саме: несплата єдиного соціального внеску при нарахуванні/виплаті заробітної плати найманим працівникам за ставкою 22% на загальну суму 5407,16 грн.;

- п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України "Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-V, за результатами проведеної перевірки донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2016 рік 46085,20 гр., за 2017 рік 77755,10 грн.;

- пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, не утриманий і не перерахований до бюджету військовий збір в сумі 33,90 грн., в т.ч. червень 2016р. - 0,88 грн., лютий 2016р. - 15,17 грн., березень 2017р. - 3,57 грн., серпень 2017р. - 14,28 грн.;

- п.1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5. пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України донараховано військового збору на суму чистого оподаткованого доходу за 2017 рік в розмірі 2127,82 грн.;

- п.63.3. ст. 63 ПК України та п. 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 не повідомлено податковий орган про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням за формою 20-ОПП;

- ст. 24 Кодексу законів про працю від 10.12.1971№322-VIII (із змінами і доповненнями) при взаємовідносинах з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

- абз. 6 п.6 ст.128 Господарського кодексу України №436-lV від 16.01.2003 (із змінами і доповненнями) та п.177.10 ст.177 ПК України, а саме: неналежне ведення книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 (т.1 а.с.41).

Також судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що не погоджуючись з висновками Акта перевірки позивач подав до контролюючого органу заперечення, за результатами розгляду якого висновки Акта перевірки залишені без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі висновків Акта перевірки, контролюючим органом прийнято:

1) рішення від 29 січня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 16992,55 грн.

2) вимогу про сплату боргу від 29 січня 2019 року №Ф-5 на суму 123840,30 грн.

3) рішення від 29 січня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 2703,58 грн.

4) вимогу про сплату боргу від 29 січня 2019 року № Ф-4 на суму 5407,16 грн.

5) податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року форма "Д" за № за податковим зобов`язанням на суму 406,73 грн., за штрафною санкцією на суму 254,27 грн. та сумою пені 135,31 грн., а разом на суму 796,31 грн.

6) податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року форма "Д" за № за податковим зобов`язанням на суму 33,90 грн., за штрафною санкцією на суму 21,19 грн. та сумою пені 11,28 грн., а разом на суму 66,37 грн.

7) податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року форма "ПС" за № на суму 510, 00 грн.

8) податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року форма "Р" за № за платежем військовий збір на суму 3191,73 грн., з яких податкове зобов`язання на суму 2127,82 грн. та штрафна санкція 1063,91 грн.

9) податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року форма "Р" за № за платежем ПДФО на суму 38300,82 грн., з яких податкове зобов`язання на суму 25533,88 грн. та за штрафною санкцією 12766,94 грн.

10)податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року форма "ПС" за № на суму 170,00 грн.

11) вимогу про сплату недоїмки від 11 березня 2019 року форми "Ф"-61633-50 на суму 16982,55 грн. (т.1 а.с. 47-57).

Листом від 13.03.2019 Державною фіскальною службою України прийнято рішення про результати розгляду скарги, яким вимоги від 29.01.2019 про сплату боргу № Ф 5 на суму 123840,30 грн. та № Ф 4 на суму 5407,16 грн., рішення від 29.01.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 16992,55 грн., рішення від 29.01.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 2703,58 грн., - залишено без змін, а скаргу без задоволення (т.1 а.с. 44-45).

Не погоджуючись з даними податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Зі змісту Акта перевірки слідує, що податковим органом, у результаті аналізу господарської діяльності, поставлено під сумнів придбання автомобіля марки DAF та витрати, зокрема, витрати на технічне обслуговування і ремонт вантажних автомобілів. Контролюючим органом стверджено, що не підлягають амортизації основні засоби подвійного призначення. Такими засобами контролюючий орган вважав вантажні сідлові тягачі марки DAF і, як висновок, вказав, що позивач не мав права зменшувати оподатковуваний дохід на суму амортизаційних відрахувань по визначених у пп. 177.4.6, п. 177.4 ст. 177 ПК України основних засобів подвійного призначення, а також включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, витрат на їх утримання, технічне обслуговування і ремонт основних засобів.

Тобто, відповідачем зроблено висновок, що перебуваючи на загальній системі оподаткування, позивач не вправі включати до складу валових витрат витрати на технічне обслуговування і ремонт вантажних автомобілів.

З такою позицією контролюючого органу суд не погоджується, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, спір щодо достатності первинних документів, які підтверджують факт понесення витрат відсутній, у зв`язку з чим немає потреби надавати оцінку первинним документам по вказаним операціям.

За правилами п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України (далі ПК України) базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених розділом IV. Загальний оподатковуваний дохід це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

В свою чергу, за правилами п.177.2 ст.177 ПК України, об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У відповідності до вимог п.177.4 цієї статті (в редакції, що діяла впродовж 2016 року) до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

В силу вимог п.177.4 цієї статті (в редакції, що діяла впродовж 2017 року) до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Законом №1797-VII від 21.12.2016 пункт 177.4 доповнено підпунктами 177.4.5 -177.4.9.

Згідно з пп.177.4.5. п.177.4 ст.177ПК України - не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до пп.177.4.6. п.177.4 ст.177ПК України - зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів. Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості). Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Аналіз положень п.177.4.1-177.4.4. ст.177 ПК України свідчить на користь того, що як в 2016 році, так і в 2017 році, фізична особа підприємець, що перебуває на загальній системі оподаткування, при визначені чистого оподатковуваного доходу від такого виду діяльності як: "діяльність вантажного автомобільного транспорту", має право відносити до витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, документально підтверджену вартість технічного обслуговування вантажних автомобілів, оскільки це прямі видатки на ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності.

Що ж стосується пп.177.4.5 -177.4.9. вказаної статті, то вони визначають особливості віднесення на витрати видатків, які стосуються основних засобів. І в цьому ракурсі, визначають склад основних засобів подвійного призначення, які не підлягають амортизації.

Системний аналіз положень пп.177.4.5.-177.4.9. з положеннями п.177.4.1-177.4.4. вказує на те, що з 2017 року фізична особа-підприємець не може відносини на витрати видатки, понесені нею на придбання та утримання таких основних засобів як: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі, окрім тих випадків, коли такі основні засоби подвійного призначення експлуатуються нею виключно в рамках господарській діяльності, тобто лежать в основі відповідного виду діяльності. Протилежне тлумачення буде суперечити самій логіці визначення чистого доходу від такого виду господарської діяльності, і, крім того, поставить платника податків, який використовує в своїй господарській діяльності лише основні засоби подвійного призначення, в нерівне становище з тим платником, який такі засоби має у власності чи користуванні, однак в господарській діяльності не експлуатує, або ж використовує епізодично.

Правова конструкція норми п.177.4 ст.177 ПК України, з урахуванням положень пп.4.1.4. п.4.1 ст.4 ПК України, дозволяє зробити висновок про те, що фізична особа підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, основним і єдиним видом господарської діяльності якої є надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, має повне право відносити на свої видатки витрати, пов`язані з ремонтом таких вантажних автомобілів, в тому числі і у вигляді придбання необхідних для такого ремонту та обслуговування таких засобів.

Поняття термінів, пов`язаних з автомобільним транспортом визначено Законом України від 05.04.2001 №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Відповідно до ст.1 Закону № 2344-ІІІ автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт.

Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

При цьому автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Відповідно до приписів Закону №2344-ІІІ напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Отже, напівпричіп за своїм призначенням не виконує функції щодо перевезення вантажів та не може рухатись без тягача. Сідловий тягач не має за своєю конструкцією та обладнанням механізмів для перевезення вантажів, він може лише тягнути.

Вказане свідчить про протиправність висновків контролюючого органу щодо віднесення напівпричепів до основних засобів подвійного призначення.

Щодо сідлових тягачів, то ст.1 Закону № 2344-ІІІ не містить визначення терміну сідловий тягач.

Згідно з Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД), затвердженої Законом України "Про Митний тариф України" від 19.09.2013 № 584-VII, сідловий тягач належить до товарної позиції трактори колісні для напівпричепів (код 8701 20). При цьому трактор не відноситься ні до вантажних, ні до легкових автомобілів.

Тому, висновок контролюючого органу про віднесення сідлових тягачів до вантажних автомобілів не ґрунтується на чинному законодавстві.

З огляду на наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_2 відносячи до складу своїх витрат у 2017 році видатки в сумі 141854,91 грн., що були ним понесені на утримання, технічне обслуговування і ремонт основних засобів- вантажних автомобілів, діяв правомірно.

Крім того, суд не погоджується з твердженнями контролюючого органу про правомірність оскаржуваних рішень, з підстав недотримання позивачем вимог щодо належного оформлення трудових відносин з водіями по перевезенню вантажів, з огляду на таке.

За правилами статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частина перша статті 24 КЗпП України містить перелік випадків, коли трудовий договір з працівником укладається у письмовій формі. Відповідно до частини третьої цієї ж статті, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, на виконання ч.3 ст.24 КЗпП України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17.06.2015за №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", відповідно до якої повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Статтею 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату, послуги. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Натомість, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляються актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема, нормами Цивільного кодексу України.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Отже, відносини, які виникають з цивільно-правового договору про надання послуг не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та виконавцем.

Висновки аналогічного змісту також викладені у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17 та від 26.09.2018 у справі №822/723/17.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між ФОП ОСОБА_2 (далі - Замовник) та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 (далі - Виконавці) були укладені цивільно-правові аналогічні за замістом угоди, відповідно до яких Виконавці зобов`язувалися виконати роботу: водія по перевезенню вантажів автомобільним транспортом за встановленими маршрутами.

За замістом п.1.3, п.2.2 таких угод робота вважається виконаною після оформлення в установленому порядку Акта приймання-здачі виконаних робіт; оплата здійснюється на підставі підписаного Акта приймання-здачі виконаних робіт.

Пунктом 2.1. угод визначено, що за повний обсяг виконаних робіт, передбачених угодами, Замовник нараховує Виконавцеві винагороду та визначено її розмір.

Пунктом 3.1. угод передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на них зобов`язань у відповідності до чинного законодавства.

Крім того, згідно вказаними угодами передбачено, що на осіб, які працюють за цими угодами, не поширюється право на відпустку або заміну її грошовою компенсацією, а також на будь-яку допомогу з фонду соціального страхування.

Матеріалами справи підтверджується, що за результатами наданих послуг з між сторонами складено акти прийому-передачі наданих послуг до цивільно-правових договорів.

Жодних відомостей про те, що вказані особи не погоджувалися з укладенням відповідних цивільно-правових договорів, матеріали справи не містять, а відтак вказані угоди вважаються такими, що укладені за вільним волевиявленням на розсуд сторін і погоджені ними.

Як встановлено судом, за результатами дослідження, отриманих у ФОП ОСОБА_2 копій цивільно-правових договорів, відповідачем зроблено висновок про неналежне оформлення позивачем трудових відносин з водіями, що здійснювали міжнародні вантажні перевезення.

Проте, судом не приймаються твердження сторони відповідача про те, що згідно з пунктом 9 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1001, здобувач ліцензії, ліцензіат оформляє трудові відносини з персоналом автомобільного транспорту шляхом укладання трудового договору відповідно до статті 24 Кодексу законів про працю України.

Допуск до міжнародних перевезень водіїв, на підставі укладених з ними цивільно-правових угод, а не трудових договорів, може трактуватися, як порушення ліцензіатом ліцензійних умов, відповідальність за які передбачена положеннями Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" №222-VIII від 02.03.2015, а не як порушення трудового законодавства.

При цьому, ГУ ДФС у Рівненській області не є органом ліцензування, а його працівники не наділені жодними повноваженнями щодо перевірки додержання ліцензіатами ліцензійних умов.

Крім того, суд враховує, що ст.3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарською діяльністю є діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У відповідності до ч.5 ст.128 ГК України, громадянин-підприємець здійснює свою діяльність на засадах свободи підприємництва.

Тому, з підстав передбачених ч.3 ст.128 ГК України, громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець; із залученням або без залучення найманої праці; самостійно або спільно з іншими особами.

У ході судового розгляду в повній мірі доведено, що громадяни ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 перебували з позивачем не у трудових відносинах, а в цивільно-правових. Такі правовідносини носили разовий характер і не супроводжувалися обов`язковими атрибутами, притаманними трудовим договорам, зокрема такими, як: внутрішній трудовий розпорядок, визначені умови праці і керування процесом праці.

Таким чином, висновки відповідача про неналежне оформлення трудових відносин, викладені в Акті перевірки, є безпідставними, а факт порушення позивачем трудового законодавства не доведено.

Сукупність вказаних вище обставин та висновків суду підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами:

- митною декларацією, фактурою 127/03/2017, контрактом № 30/03/2017, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , розпорядженням № 1а від 08.04.2017, актом приймання передачі; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , розпорядженням № 3а від 01.11.2016, актом приймання передачі, договором поставки № 03-01-17/1, додатковою угодою від 02.01.2017, договором № 07/02/13-1, договором № 160131/02 від 31.01.2016, платіжним дорученням № 24, актом виконаних робіт від 10.02.2017, платіжним дорученням № 25, видатковою накладною № 12 від31.01.2017, актом списання від 31.03.2017, платіжним дорученням № 53, видатковою накладною 365 від 16.03.2017, платіжним дорученням № 69, актом виконаних робіт від 29.03.2017, актом списання, платіжним дорученням № 89, актом виконаних робіт від 28.04.2017, платіжним дорученням №108, видатковою накладною від 01.06.2017, платіжним дорученням №120, актом виконаних робіт від 06.06.2017, актом списання, платіжним дорученням № 113, платіжним дорученням№127, актом виконаних робіт, платіжним дорученням №132, актом виконаних робіт від 09.06.2017, платіжним дорученням №136, актом виконаних робіт від 31.05.2017, платіжним дорученням №137, платіжним дорученням№141, актом виконаних робіт, платіжним дорученням №147, актом виконаних робіт від 22.06.2017, платіжним дорученням № 146, видатковою накладною №798 від 13.06.2017, платіжним дорученням№ 145, видатковою накладною №772 від 09.06.2017, платіжним дорученням №149, накладною від 04.07.2017, платіжним дорученням №174, актом виконаних робіт, платіжним дорученням №173, актом виконаних робіт, актом списання, платіжним дорученням №193, актом виконаних робіт, актом списання, платіжним дорученням№197, актом виконаних робіт, актом списання, платіжними дорученнями №214, №200, №198, видатковою накладною №712, платіжним доручення 104, актом виконаних робіт, платіжним дорученням №228, актом виконаних робіт, актом списання, платіжним дорученням №255, видатковою накладною, актом надання послуг, актом списання №9 від 31.12.2017, платіжним дорученням№256, видатковою накладною, платіжним дорученням №269, актом виконаних робіт, платіжними дорученнями №242, №241, №105, видатковою накладною№808, квитанцією № 2 від 30.01.2019, звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску, таблицею нарахування ЄСВ, квитанцією № 2 від 29.01.2018, звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску, таблицею нарахування ЄСВ, квитанцією №2 від 02.02.2017, звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску, таблицею нарахування ЄСВ, довідкою про працевлаштування від 24.01.2019 на ім`я ОСОБА_11 , довідкою про працевлаштування від 24.01.2019 на ім`я ОСОБА_12 , довідкою про працевлаштування від 24.01.2019 на ім`я ОСОБА_13 , довідкою про працевлаштування від 24.01.2019 на ім`я ОСОБА_14 , видатковим касовим ордером від 01.02.2017, актом приймання передачі робіт від 27.01.2017; угодою №1 ЦПД від 26.01.2017, копієюпаспорта та коду ОСОБА_6 , видатковим касовим ордером від 28.02.2017, актом приймання передачі робіт від 28.02.2017, угодою №2 ЦПД від 15.02.2017, видатковим касовим ордером від 31.03.2017, актом приймання передачі робіт від 23.03.2017, угодою №3 ЦПД від 01.03.2017, видатковим касовим ордером від 30.06.2017, актом приймання передачі робіт від 19.06.2017, угодою №4 ЦПД від 12.06.2017, видатковим касовим ордером від 31.07.2017, актом приймання передачі робіт від 19.07.2017, угодою №5 ЦПД від 12.07.2017, копією паспорта та коду ОСОБА_15 , видатковим касовим ордером від 31.07.2017, актом приймання передачі робіт від 25.07.2017, угодою №6 ЦПД від 21.07.2017, копією паспорта та коду ОСОБА_8 , видатковим касовим ордером від 31.07.2017, актом приймання передачі робіт від 31.07.2017, угодою №7 ЦПД від 24.07.2017, копією паспорта та коду ОСОБА_9 , видатковим касовим ордером від 01.08.2017, актом приймання передачі робіт від 15.07.2017, угодою №4/7 ЦПД від 15.07.2017, видатковим касовим ордером від 31.08.2017, актом приймання передачі робіт від 12.08.2017,угодою №8 ЦПД від 27.07.2017, видатковим касовим ордером від 31.03.2016, актом приймання передачі робіт від 12.03.2016, угодою №1 ЦПД від 11.03.2016, копією паспорта та коду ОСОБА_4 , видатковим касовим ордером від 15.06.2016, актом приймання передачі робіт від 06.06.2016, угодою №1/6 ЦПД від 06.06.2016, копією паспорта та коду ОСОБА_5 , видатковим касовим ордером від 02.12.2016, актом приймання передачі робіт від 23.11.2016, угодою №1/11 ЦПД від 15.11.2016,книгою доходів та витрат (т.1 а.с.58-228).

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач, як фізична особа підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, при визначені суми чистого оподатковуваного доходу за 2016-2017 роки правильно і ґрунтовно обраховував суму своїх документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, на яку зменшував загальний оподатковуваний дохід, а відтак, вірно визначав і свій чистий оподатковуваний дохід за усі охоплені перевіркою періоди.

Щодо збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з військового збору, суд зазначає наступне.

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VІІІ від 28.12.2014, в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.

Так, відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 ПК України, а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

При цьому, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст.163 Податкового кодексу України: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування; іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до пп.164.1.3 п.164.1 ст.164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходу, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка проводить незалежну професійну діяльність згідно зі статтею 178 цього Кодексу.

Згідно п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків податкового органу про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу за 2016 та 2017 роки, підстави для донарахування ФОП ОСОБА_2 військового збору за вказані періоди також відсутні.

Частиною 4 статті 25 Закону України №2464-VIпередбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, вручена позивачеві разом з рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Як встановлено судом, позивач, враховуючи вимоги Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", розраховував внески виходячи із того, якщо дохід за місяць перевищував максимальний розмір бази нарахування ЄСВ, то сплачувалась максимальна сума. Якщо ж мав за місяць збитки, то виходив зі ставки та сплачував не менше мінімального розміру ЄСВ.

Слід звернути увагу суду, що за 2016 рік донарахування не проводилось, хоча звіт подавався аналогічний та податкова не встановила порушень, що свідчить на користь платника податку.

Окремо суд зазначає, що така позиція у заповнені звіту, на яку посилається відповідач змінилась із 2018 року, коли змінився порядок заповнення та нарахування. Разом з тим, такі зміни були враховані позивачем та нарахування відбувалися згідно закону.

Оскільки саме з суми чистого оподатковуваного доходу здійснюється нарахування та сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб - підприємців, крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування, за нормою п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 (далі Закон України №2464-VI), то і висновки про заниження позивачем даного обов`язкового також трактуються судом, як протиправні.

З огляду на викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення, а саме: рішення від 29.01.2019№ про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 16992,55 грн., вимога про сплату боргу від 29.01.2019 року №Ф-5 на суму 123840,30 грн., рішення від 29.01.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 2703,58 грн., вимога про сплату боргу від 29.01.2019 № Ф-4 на суму 5407,16 грн., податкове повідомлення-рішення від 29.01.2019форма "Д" за № за податковим зобов`язанням на суму 406,73 грн., за штрафною санкцією на суму 254,27 грн. та сумою пені 135,31 грн., а разом на суму 796,31 грн., податкове повідомлення-рішення від 29.01.2019форма "Д" за № за податковим зобов`язанням на суму 33,90 грн., за штрафною санкцією на суму 21,19 грн. та сумою пені 11,28 грн., а разом на суму 66,37 грн., податкове повідомлення-рішення від 29.01.2019 форма "ПС" за № на суму 510, 00 грн., податкове повідомлення-рішення від 29.01.2019 року форма "Р" за № за платежем військовий збір на суму 3191,73 грн., податкове повідомлення-рішення від 29.01.2019 форма "Р" за № за платежем ПДФО на суму 38300,82 грн., з яких податкове зобов`язання на суму 25533,88 грн. та за штрафною санкцією 12766,94 грн., вимога про сплату недоїмки від 11.03.2019 форми "Ф"-61633-50 на суму 16982,55 грн., - є протиправними та підлягають скасуванню.

Разом з тим, на переконання суду, податкове повідомлення-рішення від 29.01.2019 року форма "ПС" за № на суму 170,00 грн. є правомірним, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами п.63.3 ст.63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Розділом VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (в редакції наказу Міністерства фінансів України 22.04.2014 № 462) із змінами, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 1562/20300 від 29.12.2011 (далі - Порядок №1588), передбачено, що повідомлення платника податків про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням здійснюється ним шляхом подання контролюючому органуповідомлення за формою №20-ОПП.

Повідомлення за формою №20-ОПП подається платниками податків за умови наявності об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням.

Згідно із абз.3 п. 63.3 ст.63 ПК України та п.8.2 розділу VIII Порядку №1588 об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно відповідних розділів ПК України.

Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (п. 22.1 ст. 22 ПК України).

Пунктом 8.4 розділу VIII Порядку №1588 визначено, що повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування, платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою № 20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни.

З матеріалів справи судом встановлено та не спростовано стороною позивача, що ФОП ОСОБА_2 в період, що підлягав перевірці з 01.01.2016 по 31.12.2017 використовував в господарській діяльності наступні об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням: місце для стоянки та ремонту транспортних засобів, що перебуває у власності позивача; земельна ділянка, що перебуває у строковому платному користуванні за розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації від 26.12.2011р №669; вантажні сідлові тягачі та напівпричепи бортові та напівпричіп цистерна, що перебувають у власності позивача: DAF XF95.430XFд.н. BK7508BH, SCHWARZMULLER SPA 3/Е д.н. НОМЕР_3 , KOGEL, SN 24 д.н. НОМЕР_4 , DAFFTXF 105.410 д.н. НОМЕР_5 , DAFFTXF105.410 д.н. НОМЕР_2 , DAFFTXF 105.410 д.н. НОМЕР_6 , MAN, TGA 18.440 д.н. НОМЕР_7 , KOGEL. S24д.н. НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , M-343HERPOд.н. НОМЕР_10 .

В судовому засіданні представник позивача підтвердив використання ним у господарській діяльності зазначених вище: місця для стоянки та ремонту транспортних засобів, земельної ділянки, а також напівпричепів бортових KOGEL, SN 24 д.н. НОМЕР_4 і сідлового тягача MAN, TGA 18.440 д.н. НОМЕР_7 , KOGEL. S24д.н. НОМЕР_8 .

Отже, позивач був зобов`язаний повідомити про вказані об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням контролюючий орган за формою 20-ОПП.

Разом з тим, в порушення п.63.3. ст.63 ПК України та п.8.4 розділу VIII Порядку №1588, позивачем вказаного обов`язку виконано не було.

Долучені до матеріалів справи повідомлення по формі 20-ОПП від 04.01.2018 та повідомлення по формі 20-ОПП від 18.02.2016 не підтверджують подання повідомлень вказаної форми по всіх зазначених вище об`єктах.

Відповідно до абз.1 п.117.1 ст.117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що контролюючим органом правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 29.01.2019 №, а позовні вимоги частині його скасування є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на наведене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи положення ст.139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем, та враховуючи частковість задоволення позовних вимог у розмірі 2087,94 грн.

Оригінали платіжних доручень про сплату судового збору містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.5, 236).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимог про сплату боргу - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення від 29 січня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 16992,55 грн.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу від 29 січня 2019 року №Ф-5 на суму 123840,30 грн.

Визнати протиправними та скасувати рішення від 29 січня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 2703,58 грн.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу від 29 січня 2019 року № Ф-4 на суму 5407,16 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року форма "Д" за № за податковим зобов`язанням на суму 406,73 грн., за штрафною санкцією на суму 254,27 грн. та сумою пені 135,31 грн., а разом на суму 796,31 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року форма "Д" за № за податковим зобов`язанням на суму 33,90 грн., за штрафною санкцією на суму 21,19 грн. та сумою пені 11,28 грн., а разом на суму 66,37 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року форма "ПС" за № на суму 510, 00 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року форма "Р" за № за платежем військовий збір на суму 3191,73 грн., з яких податкове зобов`язання на суму 2127,82 грн. та штрафна санкція 1063,91 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року форма "Р" за № за платежем ПДФО на суму 38300,82 грн., з яких податкове зобов`язання на суму 25533,88 грн. та за штрафною санкцією 12766,94 грн.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату недоїмки від 11 березня 2019 року форми "Ф"-61633-50 на суму 16982,55 грн.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року форма "ПС" за № на суму 170,00 грн., - відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_16 Володимира Володимировича за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у сумі 2087,94 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 12 червня 2019 року.

Суддя Борискін С.А.