Справа № 640/2994/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 червня 2019 року № 640/2994/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Дочірнього підприємства «Енерготранссервіс»

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Енерготранссервіс» (далі - позивач, ДП «Енерготранссервіс») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04 січня 2019 року №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що різниця між кількістю купленої та в подальшому реалізованої електричної енергії виникає виключно в силу специфічності фізичних властивостей товару - електроенергії, яка в процесі її транспортування має властивість зменшуватись у обсязі на величину природніх втрат. Величини означених втрат, які застосовуються учасниками відносин у сфері купівлі - продажу та транспортування електричної енергії під час взаємних розрахунків, встановлюється відповідними нормативними актами Національної комісії з регулювання електроенергетики та комунальних послуг України. Різниця в обсягах закупленої та реалізованої електричної енергії відображена позивачем у бухгалтерському обліку підприємства виключно в обсягах, передбачених вказаними нормативними актами. З огляду на викладене, позивач вказує на необґрунтованість висновку відповідача про порушення позивачем пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.

Додаткового позивач вказує, що висновки відповідача про порушення позивачем підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1, пункту 168.3, підпунктів 168.4.1, 168.4.2, 168.4.3, 168,4.5, 168.4.7. пункту 168.4 статті 168, з урахуванням вимог підпунктів 14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 , підпунктів 162.1.1, 162.1.3 пункту 162.1 статті 162, підпунктів 163.1.1, 163.1.2., пункту 163.1, підпунктів 163.2.1, 163.2.2. пункту 163.2. статті 163, підпунктів 164.1.1, 164.1.2 пункту 164.1 , підпункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпунктів 170.9.1, 170.9.2, 170.9.3 пункту 170.9 статті 170, пункту 171.2 статі 171 Податкового кодексу України не базуються на нормах чинного законодавства, оскільки позивачем укладено договори оренди транспортних засобів, які відповідач вважає недійсними. Придбані позивачем послуги з ремонту автомобілів, обслуговування автомобілів, придбання товарно-матеріальних цінностей (автозапчастин) не пов`язано із виконанням договорів найму автомобілів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов відповідач посилається на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 04 січня 2019 року №, № прийняті обґрунтовано та з урахуванням всіх обставин справи, адже в ході перевірки встановлено, що обсяг придбаної електроенергії у ДП «ЕНЕРГОРИНОК» не відповідає обсягу переданої потужностями ВАТ «Львівобленерго» електроенергії відповідному споживачу (покупцю), тобто позивачем включено до податкового кредиту з податку на додану вартість вартість електроенергії, використаної не в господарській діяльності, та не нараховано податкові зобов`язання з вартості електроенергії, використаної не в господарській діяльності.

Також, відповідач вказує, що позивач може враховувати витрати на паливно-мастильні матеріали при визначенні фінансового результату до оподаткування за наявності належним чином оформленого та нотаріально завіреного договору оренди транспортного засобу. Оскільки договори оренди транспортних засобів укладені позивачем не посвідчені нотаріально, отже підприємством проведена компенсація витрат платника податку на паливо - мастильні матеріали за відсутності нотаріально посвідченого договору оренди транспортних засобів. Вартість пального, яке було придбане та використане ДП «Енерготранссервіс» для експлуатації транспортних засобів, які не перебувають в оренді у юридичної особи, з метою виконання працівником службових обов`язків, та ремонт закріплених автомобілів, купівля автозапчастин підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб як додаткове благо.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 23 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 06 червня 2019 року представники сторін не з`явилися, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, пункту 2 частини 1 статті 13 розділу IV, статті 25 розділу VI Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», плану - графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 208 рік, на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 19 жовтня 2018 року №15757, проведена документальна планова виїзна перевірка Дочірнього підприємства «Енерготранссервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2016 року по 30 червня 2018 року, валютного законодавства за період з 01 жовтня 2016 року по 30 червня 2018 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 жовтня 2016 року по 30 червня 2018 року, за результатом якої складений акт від 14 грудня 2018 року №766/26-15-14-01-03/34943698 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем, серед іншого, пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 3 112 256,00 грн.; підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1, пункту 168.3, підпунктів 168.4.1, 168.4.2, 168.4.3, 168,4.5, 168.4.7. пункту 168.4 статті 168, з урахуванням вимог підпунктів 14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 162.1.1, 162.1.3 пункту 162.1 статті 162, підпунктів 163.1.1, 163.1.2., пункту 163.1, підпунктів 163.2.1, 163.2.2. пункту 163.2. статті 163, підпунктів 164.1.1, 164.1.2 пункту 164.1, підпункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпунктів 170.9.1, 170.9.2, 170.9.3 пункту 170.9 статті 170, пункту 171.2 статі 171 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 41 774,07 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 04 січня 2019 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 3 890 320,00 грн (за основним платежем 3 112 256,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 778 064,00 грн);

- №, яким позивачу збільшено суму грошово зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 71 227,82 грн (за основним платежем 41 774,07 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 29 453,75 грн).

Незгода позивача із податковими повідомленнями-рішеннями від 04 січня 2019 року №, № зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Так, судом встановлено, що між Державним підприємством «ЕНЕРГОРИНОК» і позивачем укладено договір №4047/02 від 28 травня 2007 року купівлі-продажу електричної енергії. Згідно означеного договору позивач закупив у ДП «ЕНЕРГОРИНОК» 164 186,9 кВт/год електроенергії на суму 270 714 570,80 грн.

Також, між ВАТ «Львівобленерго» та позивачем укладено договір на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією №12/09- 475 від 31 грудня 2009 року. Згідно означеного договору фактичний обсяг передачі електричної енергії споживачам позивача першого та другого класу, складає 152 874,067 кВт/год. В ході проведення перевірки на підставі вищезазначених документів встановлено, що обсяг придбаної електроенергії у ДП «ЕНЕРГОРИНОК» не відповідає обсягу переданої потужностями ВАТ «Львівобленерго» електроенергії відповідному споживачу (покупцю) на 11 312,804 тис. кВт/год.

Як вбачається з акту перевірки, відповідачем встановлено, що ДП «Енерготранссервіс» включено податкового кредиту ПДВ з вартості електроенергії використаної не в господарської діяльності (втрати електроенергії в процесі постачання споживачам) на загальну суму 3 112 256, 06 грн.

Так, відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких згідно зі статтею 186 цього Кодексу розташовано на митній території України.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також незалежно від того, чи здійснював платник оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в ЄРПН у терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 01 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку було включено до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

З метою застосування пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України податкові зобов`язання визначаються за товарами/послугами, необоротними активами:

придбаними для використання в неоподатковуваних операціях, - на дату їх придбання;

придбаними для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Таким чином, у разі втрати товару у межах норм природного убутку, при придбанні яких суми ПДВ було віднесено до податкового кредиту, податкові зобов`язання з ПДВ на підставі пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платником ПДВ не нараховуються, якщо вартість таких втрачених товарів включається до вартості готової продукції, операції з постачання якої підлягають оподаткуванню.

З огляду на викладене, висновок відповідача про порушення позивачем пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України є необґрунтованим, що свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення від 04 січня 2019 року №.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 04 січня 2019 року №№, суд зазначає наступне.

Так, з акту перевірки вбачається, що позивачем укладено договори оренди транспортних засобів №1АВТ від 23 січня 2017 року, №1/217-08 від 01 серпня 2017 року, бн від 01 лютого 2018 року з фізичними особами.

В акті перевірки відповідач вказує, що позивачем сплачено на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт на Столичному» за ремонт автомобілів та запчастини 32 575,99 грн.

Оскільки договори оренди транспортних засобів не посвідчені нотаріально, відповідач зазначає в акті перевірки, що вартість пального та ремонт транспортних засобів, що перебувають в оренді згідно вказаних договорів оренди підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб як додаткове благо відповідно до підпункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

До додаткового блага відносять вартість використання житла, інших об`єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику ПДФО в безоплатне користування, або компенсацію вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником ПДФО трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колдоговору або відповідно до закону в установлених ними межах (підпункт «а» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України).

Також додатковим благом вважають суму грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно із розділом IV ПК (підпункту «г» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України).

Компенсація за використане працівником пальне під час виконання службових обов`язків на власному автомобілі, який не перебуває в оренді установи, може виплачуватись працівнику за рішенням керівника. Але тоді таку компенсацію вважатимуть додатковим благом.

Отже, сума компенсації працівникові вартості пального при виконанні службових обов`язків на власному автомобілі, який не перебуває в оренді в установи, є додатковим благом такого працівника та оподатковується податком на доходи фізичних осіб на підставі підпунктів «а» та «г» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Проте, докази того, що придбані позивачем від Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт на Столичному», Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг» паливно-мастильні матеріали, використані для транспортних засобів орендованих відповідно до договорів №1АВТ від 23 січня 2017 року, №1/217-08 від 01 серпня 2017 року, бн від 01 лютого 2018 року відповідачем не наведені та в матеріалах справи відсутні.

Також відповідачем не надано належних доказів того, що придбані позивачем у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт на Столичному» послуги щодо ремонту транспортних засобів використані для транспортних засобів орендованих відповідно до договорів №1АВТ від 23 січня 2017 року, №1/217-08 від 01 серпня 2017 року, бн від 01 лютого 2018 року.

Суд зауважує, що й пальне і послуги з ремонту транспортних засобів використані позивачем в межах господарської діяльності, отже додаткового блага у орендодавців транспортних засобів не виникає.

Тобто, використання пального для господарських потреб не буде фінансуванням особистих потреб фізособи, а, відповідно, і право на податкові витрати (як на суму послуг, так і на вартість пального) зберігається за підприємством (позивачем).

З огляду на викладене, висновок відповідача про порушення позивачем підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1, пункту 168.3, підпунктів 168.4.1, 168.4.2, 168.4.3, 168,4.5, 168.4.7. пункту 168.4 статті 168, з урахуванням вимог підпунктів 14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 , підпунктів 162.1.1, 162.1.3 пункту 162.1 статті 162, підпунктів 163.1.1, 163.1.2., пункту 163.1, підпунктів 163.2.1, 163.2.2. пункту 163.2. статті 163, підпунктів 164.1.1, 164.1.2 пункту 164.1, підпункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпунктів 170.9.1, 170.9.2, 170.9.3 пункту 170.9 статті 170, пункту 171.2 статі 171 Податкового кодексу України є необґрунтованим, що свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення від 04 січня 2019 року №№ підставою для його скасування.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем доведено протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правих підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статі 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Дочірнього підприємства "Енерготранссервіс" задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04 січня 2019 року №, № прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

3. Стягнути на користь Дочірнього підприємства «Енерготранссервіс» (01054, місто Київ, вулиця Дмитрівська, будинок 18/24, поверх 10, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 19 210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко