Справа № 722/2162/16-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у роз`ясненні судового рішення

10.06.19 м. Чернівці Справа № 722/2162/16-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянув в порядку письмового провадження заяву позивача про роз`яснення судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Чернівецькій області, треті особи Головне управління Національної поліції України в Чернівецькій області, Голова ліквідаційної комісії УМВС України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду у справі № 824/2162/16-а, адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Чернівецькій області, треті особи Головне управління Національної поліції України в Чернівецькій області, Голова ліквідаційної комісії УМВС України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області щодо не надання довідки про грошове забезпечення на заяву ОСОБА_1 від 17.10.2016 року. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області видати ОСОБА_1 довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням вимог постанови КМУ від 11.11.2015 року № 988. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн., сплачений згідно квитанції № 0.0.660229367.1 від 28.11.16 року за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ у Чернівецькій області.

Дана постанова позивачем оскаржене в апеляційному порядку.

16.08.2017 року ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року - без змін.

23.05.2019 року від представника позивача надійшла заява про роз`яснення судового рішення, в якій просить роз`яснити в частині зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області видати ОСОБА_1 довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням вимог постанови КМУ від 11.11.2015 року № 988.

В обґрунтування заяви зазначив, що резолютивна частина рішення не зрозуміла Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернівецькій області, що призвело до неможливості виконати вказану постанову.

Так, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернівецькій область не зрозуміло чи повинно бути зазначено у вказаній довідці набавки за виконання особливо важливих завдань, премії, надбавки за вислугу років та розмірів таких відсотків.

Враховуючи наведене позивач просив, роз`яснити рішення суду у справі № 824/2162/16-а в частині, що стосується зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області видати ОСОБА_1 довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням вимог постанови КМУ від 11.11.2015 року № 988.

Крім того, позивач надав клопотання про розгляд вказаної заяви в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Розглянувши вказану заяву, з урахуванням письмових пояснень, ознайомившись із викладеними позивачем аргументами, дослідивши матеріали справи, що мають значення для правильного вирішення даного питання, суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 3 ст. 254 КАС України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення в порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Оскільки постанову суду від 31.05.2017 року прийнято в порядку письмового провадження, суд вважає за можливе розглянути вказану заяву в порядку письмового провадження, а тому в клопотанні про розгляд вказаної заяви в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, відмовляє.

Згідно ч. 1 -2 ст. 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

З аналізу поданої представником позивача заяви вбачається, що останнім перед судом поставлено питання, які стосуються виключної компетенції суб`єкта владних повноважень в частині застосування норм законодавства, якими останній керується при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим, суд зазначає, що роз`яснення рішення полягає у викладенні судом його змісту у більш доступній, чіткій та конкретизованій формі, забезпечуючи при цьому дотримання принципу "незмінності" змісту рішення, та виключно в межах тих питань, які були предметом судового розгляду. Суд не повинен давати відповідь на нові вимоги або на невирішені вимоги. Не допускається також і зміна формулювання змісту судового рішення.

Позицію щодо незмінності судового рішення, зокрема, викладено в пункті 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі". Так, у даному пункті постанови Пленуму зазначено, що за правовою природою роз`яснення судового рішення є продовженням його ухвалення, а ухвала про роз`яснення є його складовою. Результатом розгляду заяви про роз`яснення судового рішення є постановлення судом ухвали про задоволення заяви або відмову в задоволенні заяви. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Сатттею 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно частини 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частиною 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Однак, заявник, представник заявника доказів про звернення до органів виконавчої служби, а також доказів про надсилання державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа по адміністративній справі № 722/2126/16-а, як передбачено законом, до суду не надав.

Щодо твердження заявника, про те, що ОСОБА_1 надавав до суду заяву про уточнення позивних вимог у якій зазначив види та розмір грошового забезпечення з урахуванням яких потрібно видати довідку, то суд зазначає наступне.

Вінницький апеляційний адміністративний суд в своїй ухвалі від 16.08.2017 року зазначив, що колегія суддів критично оцінює твердження позивача, щодо не взяття до уваги судом першої інстанції уточнених позовних вимог відповідно до заяви від 06.04.2017 року, зазначаючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2017 року на виконання вимог Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45, УМВС України в Чернівецькій області було підготовлено та направлено до Головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області довідку про розмір грошового забезпечення для пенсії стосовно ОСОБА_1

Так, зазначена довідка підготовлено відповідно до вимог Постанови КМУ від 11.11.2015 року № 988, а тому твердження позивача, щодо не вирішення в повному обсязі питання захисту порушених прав не заслуговує на увагу.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішення суду є фактично виконаним, оскільки 18.04.2017 року відповідачем виготовлено довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії з урахуванням вимог постанови КМУ від 11.11.2015 року № 988 станом на 01.01.2016 року за посадою помічник начальника відділу-оперативний черговий ЧЧ штабу Сокирянського РВ УМВС в Чернівецькій області / Старший інспектор ВП ГУ НП за № 13/.

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону № 2262 - ХІІ у часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як і під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто, комплексу організаційно - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні №3-рп/2001 від 05.04.2001 року зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це вказує на те, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 151-2 Конституції України визначено, що Рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Виходячи з змісту статті 151-2 Конституції України, а також позиції висловленої у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, такі не можуть бути звужені шляхом внесення змін до законодавства.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що рішення, яке просить роз`яснити відповідач є цілком зрозумілим і таким, що не викликає труднощів в частині його виконання.

Слід також зазначити і те, що на час розгляду цієї заяви, УМВС України в Чернівецькій області 18.04.2017 року видало та направило на адресу ГУПФ в Чернівецькій області довідку відповідно до вимог Постанови КМУ від 11.11.2015 року № 988. А тому, дії представника позивача щодо звернення з заявою про роз`яснення судового рішення є такими, що не узгоджуються з вимогами частини 2 статті 254 КАС України - оскільки допускається звернення із заявою про роз`яснення судового рішення до суду, якщо воно ще не виконано.

За таких обставин, заява представника відповідача щодо роз`яснення судового рішення задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 241-243, 248, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні клопотання позивача про розгляд заяви в судовому засіданні з повідомленням учасників справи - відмовити.

2. У задоволенні заяви представника позивача - ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду - відмовити повністю.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Рішення прийнято 10.06.2019 року на протязі 10 днів із урахуванням часу перебування судді у відпустці, на лікарняному в відрядженні.

Суддя Дембіцький П.Д.