Справа № 520/4371/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

06 червня 2019 р. Справа № 520/4371/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (пр-т АДРЕСА_1 , 160, АДРЕСА_2 10.23, АДРЕСА_3 , ) до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (вул. Валентинівська, буд. 22-Б, м. Харків, 61170, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення від 23.01.2019 року з відповідними розрахунками поновлюваної пенсії та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести поновлення виплати пенсії за віком з 19.10.2017 року, у розмірі відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, застосувавши показники середньої заробітної плати за три роки до дня звернення до УПФУ, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем по справі невірно визначено розрахунок розміру пенсії позивачки, чим порушено її права.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 року у справі відкрито провадження.

24.05.2019 року на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року по справі №2040/5519/18 управління зобов`язано поновити позивачці виплату пенсій, підстави для перерахунку пенсії у відповідності до приписів ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи суд встановив наступні обставини.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2018р. позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано неправомірним рішення про відмову у поновленні пенсії, викладене в рішенні від 13.12.2017 р.; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова поновити виплату пенсії за віком з 19.10.2017 з врахуванням індексації; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції певно помилково ототожнив строки встановлені для поновлення пенсії зі строками призначення пенсії. Адже, Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон про пенсії) чітко встановлено, що за наявності вини органу пенсійного фонду поновлення виплати пенсії за минулий час відбувається без обмеження будь яким строком. А в разі встановлення вини пенсіонера - за три роки ретроактивно. Отже, при встановленні протиправності дій органу пенсійного фонду щодо його незаконної відмови у поновленні пенсії - однозначно слідує поновлення пенсії без обмеження будь-яким строком, як це встановлено Законом про пенсії. Вказує, що позивач має право на відновлення пенсії з дати постановлення Рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, яким були скасовані дискримінуючи положення законодавства, що забороняли виплату пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Також зазначає, що судом першої інстанції було вирішено не всі питання позову. У своєму позові ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача поновити пенсію, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Проте, суд першої інстанції виносить рішення поновити пенсію, не конкретизуючи як. Представник позивача, вказує, що пенсія позивачу має бути призначена в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Враховуючи вищевикладене, просить змінити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2018 року у справі №2040/5519/18 в частині строку з якого має бути поновлена пенсія ОСОБА_1 та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 року, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, апеляційна скарга позивача залишена без задоволення.

10.12.2018 року позивачем подано до УПФУ заяву про добровільне виконання судового рішення та надання розрахунків, у якому представник позивача просив з урахуванням того, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду у справі 2040/5519/18 залишено без змін рішення суду першої інстанції, тобто зобов`язано відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 року, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів, надати копії документів щодо виконання рішення суду.

За результатами розгляду вказаного звернення листом від 23.01.2019 року № 1656 «Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 » представника позивача повідомлено про те, що на підставі рішення суду пенсію поновлено у розмірі 59.86 грн., виплата якої разом з доплатою буде проведена у лютому 2019 року.

Вирішуючи даний спір, суд приходить до таких висновків.

За правилами ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Із долучених до матеріалів справи документів, судом встановлено, що предметом позову у цій справі є незгода позивача з розрахунками УПФ поновленої пенсії (а.с.7), здійсненого на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду 29.08.2018 року у справі 2040/5519/18, яке набрало законної сили та зобов`язання вчинити певні дії за вказаним рішенням. Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання.

Так, згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Отже, набрання рішенням суду законної сили породжує наступні правові наслідки, а саме: рішення суду стає загальнообов`язковим, є незмінним та остаточним та може бути виконана примусово. Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення. Закон України Про виконавче провадження визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст.1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Крім того, відповідно до ст. 383 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. При цьому, в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов`язання виконати судове рішення по іншій справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання рішення суду являє собою завершальну стадію судового провадження та здійснюється в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження, в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Згідно з ч.2 ст. 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах права позивача поновлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року № 2040/5519/18 та позивач з аналогічною метою звернувся з даним позовом.

Таким чином, оскільки позивачем по суті заявлено позовну вимогу щодо захисту прав, які фактично вирішено судом та право позивача на поновлення та виплату відновлено за наслідками вирішення спору у справах № 2040/5519/18, про що прийняті рішення, позовні вимоги стосуються питання належного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у зазначеній вище справі.

Спір у справі, що розглядається, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, що зумовлює наявність підстав для закриття провадження у справі

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, а також від 03.04.2019 по справі № 820/4261/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку наявне рішення суду, що набрали законної сили, яким вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, через що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст.170 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись ст. ст. 9,170, 242, 243,248, 295 КАС України, суд -

вирішив:

Провадження у справі - закрити.

Роз`яснити, що ухвала підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення судового рішення у повному обсязі, а набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Зоркіна Ю.В.