Справа № 160/3357/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

16 травня 2019 року Справа № 160/3357/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
15 квітня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій щодо припинення виплати пенсії за вислугу років протиправними та зобов`язання поновити виплату пенсії за вислугу років з 01.01.2019.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2019р. у справі № 160/3357/19 провадження було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому проваджені.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач знаходиться на обліку в Головному управлінні та до 01.01.2019 отримувала пенсію за вислугу років як працівник закладів охорони здоров`я. З 01.01.2019 пенсію Позивачу було припинено. На звернення позивача щодо підстав припинення пенсії , відповідач листом №149/03.20-26 від 17.01.2019 року повідомив, що пенсію можливо поновити якщо будуть надані документи про проходження акредитації ФОП « ОСОБА_2 » та ФОП « ОСОБА_3 ». При цьому відповідач не заперечує наявність у позивача необхідного спеціального стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років.
06.05.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що ОСОБА_1 до 01.01.2019 отримувала пенсію за вислугою років. З 01.01.2019 позивачу призупинено виплату пенсії у зв`язку в відсутністю документів про проходження акредитації фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та ФОТ ОСОБА_2 у яких в період липня 2014 року по вересень 2017 року працювала Позивач, оскільки відповідно до акредитаційного сертифікату визначається назва фармацевтичного (аптечного) закладу.
З вищенаведених підстав відповідач просить відмовити в позові.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з положеннями ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст.ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Пунктом 2-1 Прикінцевих Положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (з 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону № 1788-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом № 1788-ХІІ.
Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до статті 51 Закону № 1788-XII (в редакції, чинній на момент звернення за призначенням пенсії) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Зокрема, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55 (стаття 52 Закону № 1788-XII).
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.
Згідно з розділом 2 Переліку № 909 до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, віднесено посади лікарів у закладах і установах охорони здоров`я, до яких віднесено лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади,установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідемслужби, Держпраці, Держпроспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри, медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи.
У пункту 2 Приміток до даного Переліку зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України від 19.11.1992 № 2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (в редакції, чинній на час роботи позивача протягом 1992-1998 років, далі - Закон № 2801-ХІІ) безпосередню охорону здоров`я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров`я.
Заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров`я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України (частина 2 статті 16 Закону № 2801-XII).
Заклад охорони здоров`я здійснює свою діяльність на підставі статуту, що затверджується власником або уповноваженим ним органом (частина 3 статті 16 Закону № 2801-XII).
Згідно з частиною 4 статті 16 Закону № 2801-XII незалежно від юридичного статусу закладу охорони здоров`я керівництво ним може здійснювати тільки особа, яка відповідає встановленим державою єдиним кваліфікаційним вимогам. Керівнику закладу охорони здоров`я має бути забезпечена незалежність у вирішенні всіх питань, пов`язаних з охороною здоров`я.
Кабінет Міністрів України та уповноважені ним органи, а також в межах своїх повноважень органи місцевого самоврядування мають право припинити діяльність будь-якого закладу охорони здоров`я у разі порушення ним законодавства про охорону здоров`я, невиконання державних вимог щодо якості медичної допомоги та іншої діяльності в галузі охорони здоров`я або вчинення дій, що суперечать його статуту (частина 5 статті 16 Закону № 2801-XII).
Разом з тим, вирішуючи цю справу по суті, суд виходить з наступного.
Безпосередню охорону здоров`я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров`я.
Заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Заклад охорони здоров`я здійснює свою діяльність на підставі статуту, що затверджується власником або уповноваженим ним органом.
Необхідною умовою створення закладів охорони здоров`я є їх державна реєстрація та акредитація, порядок якої визначається актами законодавства України.
Офіційним визнанням статусу закладу охорони здоров`я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності, відповідно до пункту 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765, є державна акредитація закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п. 2 названого Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров`я. Акредитація проводиться один раз на три роки, перша акредитація закладу проводиться не пізніше ніж через два роки від початку здійснення діяльності.
В матеріалах справи містяться відомості, що позивач - ОСОБА_1 звернулась з листом до Головного управління Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії за вислугу років.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 17.01.2019 р. «Щодо призначення пенсії» було надано відповідь на звернення щодо призначення пенсії за вислугу років, в тексті якого зазначено, що з 01.01.2019 р. ОСОБА_1 призупинено виплату пенсії.
При цьому зазначено, що з 01.01.2019 р. ОСОБА_1 приупинено виплату пенсії. Повернутися до розгляду питання стосовно виплати пенсії за вислугу років можливо буду після надання документів про проходження акредитації ФОП « ОСОБА_2 » та ФОП « ОСОБА_3 ».
Крім того, Державною службою України з лікарських засобів та контролю за наркотиками від 25.03.2014 та від 01.08.2016 видано ліцензії.
За таких даних, фізична особа підприємець ОСОБА_3 є закладом охорони здоров`я, а тому періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до п. "е" ст. 55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення".
А тому невідповідність назви закладу охорони здоров`я приватної форми власності з назвою такого закладу згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (далі - Перелік № 909), по суті не змінює визначення даного закладу охорони здоров`я з урахуванням його виду діяльності та специфіки стоматологічної допомоги та стоматологічних послуг, які надавалися населенню.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з тих підстав, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років зважаючи на те, що аптечний пункт фізичної особи є закладом охорони здоров`я в розумінні нормативно-правових актів України, посада позивача віднесена до тих посад, які дають право на призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах, і ОСОБА_1 має необхідний стаж для призначення пенсії, визначений пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Як передбачено ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до квитанції від 09.04.2019 року за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір на загальну суму у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Враховуючи задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій щодо припинення виплати пенсії за вислугу років протиправними та зобов`язання поновити виплату пенсії за вислугу років з 01.01.2019., суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме, судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.),
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Керуючись ст.ст.242-244,246,250,254,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій щодо припинення виплати пенсії за вислугу років протиправними та зобов`язання поновити виплату пенсії за вислугу років з 01.01.2019 - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова