Справа № 592/14282/17
Суддя: Хитров Б. В.
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/592/1/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді Хитрова Б.В., за участю секретаря судового засідання Сахненко О.Ю., представника позивача - адвоката Макаренка О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , як правонаступника позивача ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання рішення суб`єкта владних повноважень неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:
В грудні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач) про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України від 28 липня 2017 року, протокол № 79 - про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги батьку загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 та зобов`язати відповідача вчинити дії - виплату одноразової грошової допомоги позивачу в порядку та розмірі, передбаченому Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його син - прапорщик контрактної служби ЗСУ ОСОБА_3 , 1962 року народження, 31 січня 2015 року був призваний на військову службу, а 29 вересня 2015 року з ним укладений річний контракт про проходження військової служби в Збройних силах України у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( згодом військова частина № НОМЕР_2 ).

19 листопада 2015 року ОСОБА_3 було вбито в орендованій ним квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Вбивство вчинене ОСОБА_4 за що він був засуджений вироком Дружківського міського суду Донецької області від 11 листопада 2016 року за ст.115 ч.1 КК України до 10 років позбавлення волі. Вирок набув чинності згідно ухвали Донецького апеляційного суду від 16 лютого 2017 року.

ОСОБА_2 як батько загиблого військовослужбовця, вважав, що на нього поширюється дія Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому звернувся до Міністерства оборони України з вимогою про виплату йому одноразової грошової допомоги.

В травні 2017 року Сумським обласним військовим комісаріатом, згідно заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги, були зібрані необхідні документи, які направлені до відповідача на розгляд відповідної комісії.

Згідно рішення зазначеної комісії від 28 липня 2017 року (п.85 протоколу №79) батьку загиблого відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що прапорщик ОСОБА_3 на час смерті самовільно залишив розташування військової частини і знаходився в стані алкогольного сп`яніння, тобто, його смерть є наслідком вчинення ним злочину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_2 помер, в зв`язку з чим до участі у справі у якості позивача, на підставі ст.52 КАС України (в порядку процесуального правонаступництва) та ст.1266 ЦК України було залучено внука позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця по праву представництва, оскільки прямий спадкоємець син позивача прапорщик ОСОБА_5 загинув до відкриття спадщини.

Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, до суду неодноразово не з`явився та надіслав відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в задоволенні позову, також посилаючись на те, що самовільне залишення Береговим військової частини та алкогольне сп`яніння.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Макаренка О.С., дослідивши зібрані докази, суд вважає, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

31 січня 2015 р. ОСОБА_3 , 1962 року народження, був призваний на військову службу, а 29 вересня 2015 року з ним укладений річний контракт про проходження військової служби в Збройних силах України у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 17 вересня 2015 року Береговий набув статус учасника бойових дій оскільки з 17.04.2015 р. по 22.07.2015 р. брав участь в АТО в Донецькій і Луганській областях.

19 листопада 2015 року ОСОБА_3 загинув внаслідок умисного вбивства, яке вчинила цивільна особа ОСОБА_4 . Вбивство вчинене в квартирі, яку винаймав ОСОБА_3 за місцем служби у АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується вироком Дружківського міського суду від 11 листопада 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ст..115 ч.1 КК України до 10 років позбавлення волі.

Вирок набув чинності згідно ухвали Донецького апеляційного суду від 16 лютого 2017 року.

Згідно витягу з протоколу засідання ЦВЛК МО України №1820 від 26 червня 2017 р. смерть ОСОБА_3 пов`язана з проходженням військової служби.

В подальшому, ОСОБА_2 , як батьку загиблого військовослужбовця, Сумським обласним військкоматом було відмовлено у оформленні та видачі посвідчення (довідки) про пільги передбаченого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою КМУ №379 від 28.05.1993 року «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби».

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 р. у справі№818/2088/17, яке набуло чинності, визнано незаконним рішення військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.12.2017 року № 11/2519 і зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, про право користування пільгами, які встановлені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

При цьому суд дійшов до висновку, що наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 14.12.2015 року №1060 «Про підсумки службового розслідування за фактом загибелі прапорщика ОСОБА_3 » не є належним та допустимим доказом, на підставі якого можна встановити факт скоєння ОСОБА_3 адміністративного чи кримінального правопорушення.

Відповідачем, на виконання рішення суду, ОСОБА_2 було оформлене та видане посвідчення серії НОМЕР_4 про пільги як батьку загиблого військовослужбовця.

Крім того, не погоджуючись з висновками командира частини про обставини загибелі сина, позивач, 4 січня 2018 р., звернувся до командування військової частини з письмовою вимогою про внесення змін до відповідних наказів та акту службового розслідування про причини та обставини загибелі прапорщика ОСОБА_3 шляхом виключення з наказів посилань щодо не пов`язаності смерті з виконанням обов`язків військової служби і самовільним залишення частини, вчинення ним правопорушень тощо.

24 січня 2018 р. (вих..№252) позивач отримав відмову, а тому звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій вимагав визнати відмову командира військової частини протиправною, скасувати незаконні накази стосовно прапорщика ОСОБА_3 та зобов`язати провести нове службове розслідування, направити в місцевий військкомат нове повідомлення про смерть прапорщика ОСОБА_3 з відображенням дійсних обставин та причин його загибелі.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 р. у справі №818/500/18, яке набуло чинності, позовні вимоги позивача задоволено частково, скасовано накази № 1060 від 14.12.2015 р., №300 від 07.12.2015 р. та зобов`язано відповідача провести повторне службове розслідування за фактом загибелі прапорщика ОСОБА_3 з урахуванням висновків Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладених у протоколі засідання №1820 від 26.06.2017 р.

Таким чином, вказаними судовими рішеннями в адміністративних справах та вироком у кримінальному провадженні, які набули чинності, встановлено що прапорщик ОСОБА_3 не залишав самовільно військову частину, не вчиняв жодного кримінального або адміністративного правопорушення, загинув в зоні проведення антитерористичної операції і під час її проведення в той час як його військова частина виконувала бойове завдання, його смерть не є наслідком вчинення ним будь-яких дій в стані сп`яніння а навпаки, знаходиться у прямому причинному зв`язку із злочинними діями іншої особи, яка засуджена за навмисне вбивство.

Також , зазначеними судовими рішеннями визнано право позивача на соціальний захист у зв`язку з загибеллю сина в зоні проведення АТО при виконанні обов`язків військової служби шляхом встановлення відповідного статусу та наділення його правом на отримання відповідних пільг, встановлених законодавством, як батьку загиблого військовослужбовця.

Отже, відмова відповідачем у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу, оформлена протоколом №79 п.85 від 28 липня 2017 року вже на той час була необґрунтованою, без врахування всіх обставин і причин смерті прапорщика ОСОБА_3 та належної їх оцінки у сукупності з наявними документами.

Такий висновок суду ґрунтується і на інших доказах, досліджених та перевірених в ході судового розгляду справи по суті.

Так, на виконання рішення суду у справі №818/500/18, командиром військової частини № НОМЕР_2 , було видано наказ №140 від 14.02.2019 р. про проведення повторного службового розслідування за наслідками якого видано наказ № 141 від 14.02.2019 р., яким скасовано попередній наказ №1060 та внесено зміни до наказу №300 з яких виключено посилання на обставини та причини смерті прапорщика ОСОБА_3 , які слугували приводом для відмови родині загиблого в отримані соціального захисту, а саме: самовільне залишення частини, вчинення кримінальних або інших правопорушень.

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 09.03.2019 року №207 смерть прапорщика ОСОБА_3 визнана такою, що пов`язана з проходженням військової служби.

Згідно довідки про причини смерті та лікарського свідоцтва про смерть №171 від 19 листопада 2015 року Дружківського відділення Донецького обласного бюро СМЕ, смерть Берегового настала від травми серця з крововиливом у осередок внаслідок колото-різаного поранення.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №166 від 19.11.2015 року смерть потерпілого ОСОБА_3 стоїть в прямому причинному зв`язку з пораненнями грудної клітки і настала від двох проникаючих, колото-різальних поранень грудної клітини з ушкодженням ребер, серцевої сорочки та серця, які ускладнилися масивною внутрішньою і зовнішньою кровотечою. Ознак вживання алкогольних напоїв не встановлено.

Згідно сповіщення про смерть від 24.11.2015 року № 2/5428 прапорщик ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок ножового поранення.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 21.11.2015 р. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_6 позивач ОСОБА_3 є батьком загиблого військовослужбовця.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 15.08.2018 р. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно зі ст. 16-1 цього Закону у випадках, зазначених у п.п.1-3 п.2 ст.16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до CK України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Ці положення кореспондуються з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження службі військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 5 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Відповідно до змін що внесено до Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затверджених постановою КабінетуМіністрів України від 8 листопада 2017 р. №837, розмір допомоги збільшено до 750 прожиткових мінімумів установлених законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому загинули (померли) особи, зазначені у підпункті 1 пункту 3 цього Порядку, рівними частинами якщо на день набрання чинності цієї постанови, рішення про виплату одноразової грошової допомоги не було прийняте.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та, членів їхніх сімей» та пунктом 12 Порядку №975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Матеріалами справи встановлено, що Сумським обласним військовим комісаріатом до Департаменту фінансів Міністерства оборони України подано висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги батьку військовослужбовця.

Приймаючи рішення № 79 від 28 липня 2017 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги родині загиблого військовослужбовця, відповідач послався на те, що прапорщик ОСОБА_3 на час смерті самовільно залишив розташування військової частини і знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, доводи відповідача повністю спростовані дослідженими та перевіреними в ході судового розгляду належними доказами в тому числі і попередніми судовими рішеннями у справах 818/2088/17 та 818/500/18, яких зазначено, що відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів про вчинення ОСОБА_3 будь-якого адміністративного чи кримінального правопорушення.

Не надано будь-яких доказів про знаходження ОСОБА_3 під час смерті у стані алкогольного сп`яніння. Навпаки, згідно вироку суду та у відповідності до висновку судово-медичної експертизи №166 і висновку токсикологічного дослідження, ОСОБА_3 , під час його вбивства не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Більше того, як вбачається з повторного акту службового розслідування, наказів командира частини №№ 207, 140, 141, попередній наказ командира части №1060 скасовано, а в наказ №300 внесено відповідні зміни, суть яких полягає у тому, що з прапорщика ОСОБА_3 повністю зняті обвинувачення у будь-яких кримінальних, адміністративних чи статутних порушеннях, у тому числі самовільному залишення частини.

У відповідності до положень ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. (ч.2 ст.77)

Враховуючи викладене, суд вважає, що у Міністерства оборони України не існувало правових підстав для прийняття рішення про відмову позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, доказів правомірності свого рішення Міністерством оборони України не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у Міністерства оборони України не існувало правових підстав для прийняття рішення про відмову позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, доказів правомірності свого рішення Міністерством оборони України не надано.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Отже, для повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне скасувати незаконне рішення відповідача про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги від 28 липня 2018 року, оформлене протоколом №79.

У постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року в справі 816/1229/14, поміж іншого, вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Отже ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

За вказаних обставин суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України від 28 липня 2017 року № 79 стосовно відмови у призначенні одноразової грошової допомоги батьку загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 .

Оскільки ОСОБА_2 помер, то відповідно до ст..1266 ЦК України, всі права, які належали йому, по праву представлення, переходять до внука ОСОБА_1 , як єдиного спадкоємця після смерті батька а згодом і діда.

Відповідно до вимог ст..1227 ЦК України право на отримання сум заробітної плати, пенсії, аліментів, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити одноразову грошову допомогу, то суд зазначає, що ця вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу. Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акту.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача виплатити одноразову грошову допомогу, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви, питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст..139 КАС України, судом не вирішувався.

Керуючись ст..ст.1227,1266 ЦК України, ст.ст. 52,90,139,143,241246,250,255, 295 КАС України, суд, -

вирішив:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 28 липня 2017 року №79 в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги батьку загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 .

Зобов`язати Міністерство оборони України вчинити необхідні дії, пов`язані із повторним розглядом документів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , в порядку і в розмірі, встановленому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з врахуванням висновків суду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Б.В. Хитров