Справа № 420/1813/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/1813/19
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Коваля М.П., Єщенка О.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року про повернення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до директора Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області Клішиної Світлани Олександрівни, прокурора Прокуратури Одеської області Жученко Олега Дем`яновича про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до директора Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області Клішиної Світлани Олександрівни, прокурора Прокуратури Одеської області Жученко Олега Дем`яновича та просив про зобов`язання Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області представляти інтереси ОСОБА_2 в суді та зобов`язання Прокуратури Одеської області представляти інтереси ОСОБА_2 в суді.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до директора Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області Клішиної Світлани Олександрівни, прокурора Прокуратури Одеської області Жученко Олега Дем`яновича про зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачеві. Копію ухвали надіслано позивачу. Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду в порядку, передбаченому законом.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановлений ухвалою про залишення позову без руху строк не усунув в повному обсязі недоліки позовної заяви.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що позивач є інвалідом дитинства І групи, має численні захворювання та потребує професійної юридичної допомоги.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи достатність доказів для її вирішення.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частин першої-другої статті 169 КАС суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Як встановлено колегією суддів, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до директора Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області Клішиної Світлани Олександрівни, прокурора Прокуратури Одеської області Жученко Олега Дем`яновича та просив про зобов`язання Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області представляти інтереси ОСОБА_2 в суді та зобов`язання Прокуратури Одеської області представляти інтереси ОСОБА_2 в суді.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 року позовна заява була залишена без руху, оскільки в порушення вимог ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, не зазначено власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також судом першої інстанції зазначено, що лист Прокуратури Одеської області датований 29.12.2017 року, однак до суду позивач звернувся 27.03.2019 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

На виконання ухвали від 01.04.2019 року позивач подав 04.04.2019 року пояснення, а 05.04.2019 року уточнений адміністративний позов та заяву про поновлення строку звернення до суду.

Проте, на думку окружного суду, позивачем недоліки адміністративного позову усунуто не в повному обсязі.

Надаючи оцінку обставинам, зазначеним у якості підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 , а також виходячи зі змісту доданих до позовної заяви документів колегією встановлено, що листом Прокуратури Одеської області від 29.12.2017 року №05/11009-17 позивача повідомлено про відсутність підстав для представництва органами прокуратури ОСОБА_1.

Лист Прокуратури Одеської області датований 29.12.2017 року, однак до суду позивач звернувся 27.03.2019 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що лист Прокуратури Одеської області, яким позивача повідомлено про відсутність підстав для представництва органами прокуратури ОСОБА_1, датований 29.12.2017 року, однак до суду позивач звернувся 27.03.2019 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Однак, зазначаючи що позивач не обґрунтовує причини пропуску звернення до суду в частині зобов`язання Прокуратури Одеської області представляти інтереси ОСОБА_2 в суді, окружним судом не надано належній оцінці тій обставині, що в позовній заяві ОСОБА_1 також містяться позовні вимоги до директора Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області Клішиної Світлани Олександрівни щодо зобов`язання здійснювати представництво в суді.

При цьому колегія суддів, вивчивши матеріали справи, встановила, що лист №05-07/46 Регіонального центру про відмову у наданні безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області датовано 10.01.2019 року (а.с.62-63), отже ОСОБА_1 своєчасно звернувся до окружного суду щодо його оскарження, тобто в межах строку, передбачених ч. 2 ст. 122 КАС України.

Також в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року про повернення без розгляду позовної заяви йдеться про неусунення в повному обсязі інших недоліків позовної заяви, зокрема що позивачем не зазначено про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, не зазначено власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Натомість, колегія суддів зауважує, що ці недоліки можуть бути вирішені під час під час підготовчого судового засідання.

Апеляційний суд має зазначити, що «право на суд» не є абсолютним, однак враховує також і те, що позивач є інвалідом дитинства І групи, має численні захворювання, що підтверджується матеріалами справи та об`єктивно ускладнює своєчасне виконання вимог процесуального законодавства.

Згідно правових позицій Верховного Суду, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Апеляційний суд зазначає, що поновлення процесуальних строків є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З урахуванням вказаного, слід вказати, що у суду є свобода розсуду або дискреційні повноваження суду на поновлення процесуальних строків, адже за таких обставин лише суд вирішує яка причина є поважною і які докази можна приймати до уваги, разом з цим, суд повинен обґрунтувати свою позицію відповідними доводами, а не лише зазначити - визнати поважними причини пропуску процесуальних строків.

При цьому, згідно зі ст. 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці також наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (ст. 42, п. 36 рішення у справі "Беллет проти Франції").

Так, згідно вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 36; Nunes Dias v. Portugal (Нун 'єш Діаш проти Португалії) (dec.) стосовно правил, що регламентують сповіщення). За певних обставин справи практичний та ефективний характер цього права може бути порушено, зокрема, через існування процесуальних заборон, які унеможливлюють або обмежують можливість звернення до суду, а саме, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Perez de Rada Cavanilles v. Spain (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії), § 49; Mirasall Escolano v. Spain (Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії), тощо.

З огляду на вимоги Конвенції, основною складовою права на справедливе судочинство є право доступу до такого судочинства, в розумінні забезпечення особі можливості звернення до суду для ефективного вирішення спору.

Таким чином, вищевказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, колегія суддів дійшла висновку, що залишення позовної заяви без розгляду унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції порушив право позивача на судовий захист, передбачений нормами КАС України.

Встановлені судом першої інстанції обставини в даному випадку не можуть бути перешкодою для реалізації особою конституційного права доступу до правосуддя, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви відповідно до ч.2 ст.123 та п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 311, 312, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року про повернення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 по справі №420/1813/19 - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.В. Єщенко