Справа № 490/5693/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 490/5693/18
Головуючий в 1 інстанції: Гуденко О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Миколаєві про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Миколаєві (надалі - відповідач, Управління), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти №4 батальйону 3 УПП в Миколаївській області лейтенанта патрульної поліції Дерчак Д.С. серії ВР №324686 від 21.06.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн..

В обґрунтування позову було зазначено, що позивач не порушував Правил дорожнього руху (надалі - ПДР), а зробив вимушену зупинку в зоні дії знаку «Зупинка заборонена», при цьому включив знак аварійної зупинки і вимушено покинув автомобіль для вирішення питання щодо ремонту автомобіля. Крім цього, позивач вважає, що постанова винесена всупереч вимогам ст.283 КУпАП, а саме - незаконно розглянуто справу на місці зупинки автомобілю; не були заслухані особи, які брали участь у розгляді справи.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.02.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою серії ВР 324686 від 21.06.2018 року, яка винесена інспектором роти №4 батальйону 3 УПП в Миколаївській області лейтенантом ПП, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255,00 грн..

Відповідно до спірної постанови, позивач 21.06.2018 року о 20 год. 40 хв. на вул. Адмірала Макарова в м.Миколаєві керував транспортним засобом Тойота Ланд Крузер 100 державний номер НОМЕР_1 порушив вимогу дорожнього знаку «Зупинка заборонена», а саме здійснив зупинку в зоні дії вказаного знаку, чим порушив п.3.34 ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Також як вбачається зі спірної постанови, позивач крім порушення п.3.34 ПДР також порушив пп.«и» п.15.9 ПДР,а саме здійснив зупинку ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території.

В судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції, позивач пояснив, що зупинка була вимушена у зв`язку із поломкою автомобіля і він вжив усіх заходів для такої зупинки адже діяв у стані крайньої необхідності. Ним була попередньо увімкнена аварійна сигналізація та прийнято рішення трохи повернути праворуч і зручно стати біля кафе "МакДональдс", щоб не перешкоджати руху інших автомобілів, адже місця на парковці біля кафе усі були зайняті. Додатково під час судового засідання позивач згадав, що ним ще був виставлений знак аварійної зупинки, але його вкрали до приїзду поліцейських. Щодо несправності у своєму автомобілі, позивач пояснив, що поки він здійснював телефонні дзвінки щодо виклику працівника СТО для ремонту автомобіля, а потім декілька годин спілкувався з поліцейськими, то автомобіль якимось чином завівся і він зміг продовжити рух далі після отримання постанови.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова є правомірною та обґрунтованою, прийнятою у відповідність до діючого законодавства. Відповідачем доведено суду порушення позивачем ПДР, в свою чергу позивачем не доведено необхідність здійснення вимушеної зупинки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п.3.34 п.3 Розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, до заборонних дорожніх знаків відноситься дорожній знак - «Зупинку заборонено», яким забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Згідно пп.«и» п.15.9 ПДР забороняється зупинка ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно з п.1.10 ПДР вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

За правилами ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 Розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395 (надалі - Інструкція №1395), ст.222 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

З долученого відповідачем до матеріалів справи компакт-диску з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та фотокопії місця події, вбачається, що позивач здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», і ближче 10 метрів з виїзду з прилеглої території (виїзд з "Мак-драйву" кафе "МакДональдс").

З відеозапису також вбачається, що позивач наполягав на вимушеній зупинці внаслідок несправності автомобіля.

При цьому на пропозицію поліцейського щодо виклику евакуатора з метою відправлення його автомобіля на ремонт, оскільки як стверджував позивач, він не міг продовжувати рух далі, позивач відмовився. Самостійно евакуатор не викликав, доказів того, що взагалі звертався в найближчий після складання постанови час за ремонтом автомобіля суду надав. Тим більше, позивач в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції пояснив, що після складання постанови він уїхав з місця події на цьому ж автомобілі без жодних ремонтних робіт.

Також позивач стверджував, що у зв`язку з несправністю автомобіля він виставив знак аварійної зупинки, який було вкрадено до приїзду патрульної поліції.

З цього приводу суд першої інстанції зазначив, що позивач жодних пояснень щодо того, що в нього був викрадений знак аварійної зупинки не надав, і на таке не посилався. До компетентних органів щодо викрадення свого майна з відповідними заявами, не звертався - доказів такого суду не надав.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що не згоден з таким твердженням суду першої інстанції, оскільки він звертався з заявою про скоєння злочину до Центрального ВП в тому числі, і дав пояснення з приводу викрадення дорожнього знаку.

Проте, колегія суддів з матеріалів справи не вбачає підтверджень слів апелянта, а сам апелянт доказів на підтвердження зазначеного до апеляційної скарги не додав.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено здійснення вимушеної зупинки, а сам по собі факт увімкнення аварійної зупинки в зоні дії знаку 3.34 ПДР не звільняє відповідача від адміністративної відповідальності.

Також з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що позивачу роз`яснено його права відповідно до ст.268 КУпАП та надано можливість надати свої пояснення як в постанові, так і запропоновано на окремому аркуші паперу.

Вказаним відеозаписом також спростовуються твердження позивача про ігнорування поліцейським порядку розгляду адміністративної справи та позбавлення його можливості користуватися своїми правами, оскільки всі його клопотання були вислухані та вирішені поліцейськими, а щодо пояснень свідків та долучення їх до постанови, то з відеозапису вбачається, що особи, які були присутні при складанні постанови представлялися "представниками громадськості", проте надати свої документи для посвідчення особи поліцейському відмовилися.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно положень ст.245 КУпАП , завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Відповідно до ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 року у справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ч.4 р.І Інструкції №1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

У відповідності до ч.2 р.ІІІ Інструкції №1395 постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125,126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128,129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене колегія суддів робить висновок, що відповідач діяв в межах компетенції, склавши оскаржувану постанову «на місці» вчинення порушення, а не «за місцем» його вчинення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.272, ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.