Справа № 160/503/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2019 року Справа № 160/503/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Туренко К.М.
представника позивача Івановського Ю.О.
представника відповідача Радіновського Р.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-виробнича компанія "Промтехмаш" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, -
Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислово-виробнича компанія "Промтехмаш" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у якій просить:
- визнати протиправними та скасувати наказ в.о. заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Д.М. Мельника № 1782-п від 28.03.2018 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Промислово-виробнича компанія "Промтехмаш" та наказ заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Д.М. Мельника № 219-п від 15.01.2019 року про поновлення термінів проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Промислово-виробнича компанія "Промтехмаш".
Згідно з Розпорядженням в.о. керівника апарату № 112 д у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Сидоренка Д.В. призначено повторний автоматичний розподіл справи.
За відомостями з витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2019 року зазначена вище справа була розподілена судді Кальнику В.В.
Ухвалою суду від 08.02.2018р. відкрито провадження у справі №160/503/19 за даним адміністративним позовом та призначено розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.
Позовні вимоги позивача обґрунтовано тим, що оскаржувані накази складені контролюючим органом всупереч нормам чинного законодавства, зокрема, наказ № 1782-п від 28.03.2018 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки не вручено до початку проведення зазначеної перевірки в порядку, передбаченому ст. 42 ПК України. Про існування даного наказу позивач дізнався безпосередньо 28.03.2018 року.
Аналогічна ситуація з наказом № 219-п від 15.01.2019 року про поновлення термінів проведення документальної позапланової виїзної перевірки, про який позивач дізнався у день перевірки, а саме: 15.01.2019 року.
Також було вказано, що оскаржувані накази не відповідають вимогам до його змісту, що передбачені у п.п. 81.1 ст.81 ПКУ, а саме, не містять підстав для проведення перевірки.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на пояснення, просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, до суду надав відзив на адміністративний позов, пояснення, в яких свою позицію обґрунтовував тим, що проведення документальної позапланової виїзної перевірки було доручено ДФС України в строки, встановлені ПК України. Зазначив, що відповідно до чинного законодавства, в жодному нормативному акті Державна фіскальна служба не визначається як слідчий орган, як і проведення документальної позаплановї виїзної перевірки не є негласним слідчими (розшуковими) діями.
28 березня 2018 року в.о. заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Д.М. Мельником прийнято оскаржуваний наказ № 1782-п від 28.03.2018 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Промислово-виробнича компанія "Промтехмаш" тривалістю 5 робочих днів з 01.01.2016 по 19.07.2017 року.
15.01.2019 року позивачу був пред`явлений наказ заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Д.М. Мельника №219 від 15.01.2019 року про поновлення термінів проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Промислово-виробнича компанія "Промтехмаш", яким наказано поновити з 15.01.2019 року документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Промислово-виробнича компанія "Промтехмаш".
Представником позивача було відмовлено співробітникам ДФС в доступі до приміщення ТОВ "Промислово-виробнича компанія "Промтехмаш".
15.01.2019 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області складено акт про відмову від допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки №901/04-36-14-09/40433547.
Вважаючи вказані накази протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Вичерпний перелік обставин для здійснення документальної позапланової перевірки встановлено у пункті 78.1 статті 78 ПК України.
Як свідчить зміст оскаржуваного наказу, в якості підстав для проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача зазначено ст. 75, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, п.82.2 ст. 82 ПК України.
Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Згідно із пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України, посилання на який міститься в оскаржуваному наказі, документальна позапланова перевірка здійснюється у разі коли отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки винесене ними відповідно до закону.
Таким чином, з аналізу наведених правових норм вбачається, що документальна позапланова виїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення.
У свою чергу, можливість для проведення документальної позапланової виїзної перевірки та прийняття відповідного наказу на підставі пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України виникає виключно за наявності двох умов: 1) отримання ухвали слідчого судді (суду); 2) відповідності ухвали слідчого судді (суду) закону.
Зазначений в ухвалі слідчого судді порядок оскарження даної ухвали фактично передбачає, що ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення. Строк пред`явлення ухвали до виконання не зазначено.
При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 249 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії не може перевищувати два місяці.
Між тим, приписами п. 56.21 ст. 56 ПК України встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Положення Кримінально процесуального кодексу України не містять безпосередньої норми, якою визначено компетенцію слідчого судді щодо вирішення питання про надання дозволу на проведення податкової перевірки, та не передбачають порядок розгляду питання призначення позапланової перевірки слідчим суддею.
Отже, з аналізу норм Податкового кодексу України та положень Кримінального процесуального кодексу України вбачається певна неузгодженість. Визначена в Податковому кодексі України процедура проведення позапланової перевірки за рішенням слідчого судді (суду) не узгоджується з приписами кримінального процесуального закону стосовно повноважень слідчого судді на призначення такої перевірки за клопотанням слідчого в рамках кримінального провадження та, крім того, взагалі відсутня процедура розгляду такого клопотання.
Основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.
Зважаючи на суперечність, непослідовність та неузгодженість зазначених вище положень нормативно-правових актів, суд приходить до висновку про наявність неоднозначного (множинного) трактування прав та обов`язків контролюючого органу у спірному випадку, а саме у правомірності прийняття рішення, оформленого наказом, про проведення перевірки на підставі ухвали слідчого судді, прийнятої в рамках кримінального провадження.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин приписів п.56.21. ст. 56 ПК України та ухвалення рішення на користь позивача.
Більш того, як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 06.03.2018 №243/6674/17-к:
« 37. Частина друга статті 93 КПК передбачає, серед іншого, що збирання доказів можливе за допомогою витребування та отримання висновків ревізій та актів перевірок, а частина друга статті 89 визначає як джерело доказів, серед іншого, акти перевірок.
38. Ці положення процесуального закону також не дають повноважень слідчому судді надавати дозвіл на призначення перевірки. Використання виразу «витребування та отримання» передбачає повноваження використовувати у якості доказів висновки ревізій і актів перевірок (як і будь-які інші документи), що існують незалежно від кримінального розслідування. Процесуальний закон чітко відрізняє документи, створені в межах кримінального провадження, від документів, походження яких не залежить від кримінального провадження, і підпорядковує ці два типи документів різному правовому режиму. Тому помилково виводити з повноваження «витребувати» повноваження «призначити» перевірку.
39. Суд не може погодитися з висновком слідчого судді, що виключення з переліку повноважень слідчого чи прокурора повноваження «призначати ревізії та перевірки» означає запровадження судового контролю за такими діями слідчого і прокурора.
40. Пункт 18 частини першої статті 3 КПК визначає:
«слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні…».
41. Таким чином, законодавець чітко визначив роль слідчого судді у системі кримінального судочинства: забезпечити, аби правоохоронні органи під час здійснення наданих їм повноважень не порушували права, свободи і інтереси особи.
42. Це завдання може виправдати різноманітні повноваження слідчого судді, спрямовані на забезпечення прав, свобод і інтересів осіб, навіть якщо вони недостатньо чітко передбачені законодавством. Приклад таких повноважень можна знайти у статті 206 КПК, коли законодавство зобов`язує слідчого суддю «вжити необхідних заходів», не визначаючи перелік цих заходів.
43. Однак, навіть при найширшому розумінні ролі слідчого судді, неможливо узгодити з нею право слідчого судді розширювати - порівняно із законодавством - повноваження державних органів і посадовців. Слідчий суддя може лише обмежити в конкретному випадку, виходячи з обставин справи, використання вже наданих їм законом повноважень.
44. У цій справі суддя прийняв рішення, яке має зовсім протилежний ефект: він надав слідчому повноваження, яких той був позбавлений законом. Це суперечить самій суті судового контролю над діями і рішеннями державних органів з метою захисту прав, свобод і інтересів осіб. Це також суперечить завданню суду як інституції в демократичному суспільстві.
50. Положення законодавства, якими виключені повноваження слідчого чи прокурора призначати перевірки, не можуть тлумачитися як зміна порядку здійснення повноважень, наприклад, як заборона здійснювати ці повноваження без дозволу слідчого судді чи суду. Законодавець цілком і безумовно виключив такі дії з кола тих дій, що дозволяються вчиняти слідчому або прокурору. В контексті цієї справи завдання слідчого судді полягало саме в тому, аби повноваження слідчого і прокурора, що були виключені законом, були також виключені на практиці.
51. Отже, суд вважає, що у цьому випадку слідчий суддя, надавши слідчому дозвіл на проведення перевірки, вийшов за межі своїх повноважень і прийняв рішення, яке не передбачене кримінальним процесуальним законодавством.»
З огляду на викладене, враховуючи зазначену вище правову позицію Верховного Суду, суд приходить до висновку про те, що у межах спірних правовідносин відсутні обставини, з якими положення пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України пов`язують можливість призначення та проведення перевірки, а тому, наказ відповідача № 1782-п від 28.03.2018 року про проведення документальної виїзної позапланової перевірки позивача суперечить нормам ПК України, а тому є протиправним.
Разом з тим, наведені обставини стали підставою для недопуску працівників відповідача до перевірки, що підтверджується актом про відмову платника податків від проведення документальної позапланової виїзної перевірки.
Суд зазначає, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки, при цьому, якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.
Відтак, позов платника податків, спрямований на оскарження дій контролюючого органу при проведенні перевірки може бути задоволено лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе, водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.
Таким чином, наявні матеріали справи свідчать про не допуск працівників контролюючого органу до проведення позапланової виїзної перевірки позивача.
Отже, враховуючи вищенаведене та встановлені обставини справи, зокрема, не допуск позивачем посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки №1782-п від 28.03.2018 року.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.
Частиною 1 ст.11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом".
З матеріалів справи та наданих представником позивача у судовому засіданні пояснень вбачається, що суб`єкт владних повноважень (відповідач) діяв по відношенню до позивача не на підставі та не у межах повноважень і спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, позивач довів належними та допустимими доказами протиправність дій відповідача щодо прийняття оскаржуваного наказу № 1782-п від 28.03.2018 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Промислово-виробнича компанія "Промтехмаш", а тому, оскаржуваний наказ підлягає скасуванню, як наслідок, похідний наказ № 219-п від 15.01.2019 року про поновлення термінів проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Промислово-виробнича компанія "Промтехмаш" також підлягає скасуванню судом.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належними та допустимими доказами не довів правомірність своїх дій та рішень, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 3842,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1510 від 16.01.2019 року та платіжного доручення №1548 від 31.01.2019 року, який згідно з ч.1 ст.139 КАС України підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-виробнича компанія "Промтехмаш" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ № 1782-п від 28.03.2018 року.
Визнати протиправним та скасувати наказ № 219-п від 15.01.2019 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 04.05.2019 року.

Суддя В.В. Кальник