Справа № 1340/4873/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5053/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта Хиря В.В.

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Коцьомик М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Гулик А.Г. о 13 год. 45 хв. у м. Львові, повний текст судового рішення складено 28 березня 2019 року) у справі № 1340/4873/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України, Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить:

визнати протиправним та скасувати пункт 1.3 наказу начальника Львівського прикордонного загону від 01.10.2018 № 265к в частині накладення дисциплінарного стягнення «Сувора догана» на помічника начальника загону з правової роботи начальника групи правового забезпечення підполковника ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати пункт 2.3 наказу начальника Львівського прикордонного загону від 01.10.2018 № 265к в частині позбавлення премії в жовтні 2018 року у розмірі 50% від належного розміру помічника начальника загону з правової роботи начальника групи правового забезпечення підполковника ОСОБА_1 ;

зобов`язати Львівський прикордонний загін виплатити помічнику начальника загону з правової роботи начальнику групи правового забезпечення підполковнику юстиції ОСОБА_1 50% премії за жовтень 2018 року в розмірі 620, 00 грн;

зобов`язати Львівський прикордонний загін виплатити помічнику начальника загону з правової роботи начальнику групи правового забезпечення підполковнику юстиції ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 620, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що оскаржений наказ є протиправним та підлягає скасуванню. Зазначив, що з тексту наказу незрозуміло, які саме порушення слугували для прийняття такого: внесення записів, які не стосуються питань мобілізаційної підготовки чи неякісно опрацьовані особисті документи з бойової та мобілізаційної готовності, чи порушення без поважних причин термінів виконання доручень керівництва, наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України. Крім того, позивач зазначає, що статтею 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що помічник командира полку з правової роботи зобов`язаний давати правову оцінку фактам порушень військової та трудової дисципліни в полку. Тобто, погодження наказу в обов`язковому порядку повинен здійснювати юрисконсульт, чого не зроблено. Також, позивач стверджує, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, однак, наказ виданий на 11 добу. Більше того зазначає, що протиправні дії керівництва ІНФОРМАЦІЯ_2 заподіяли моральну шкоду та погіршили стан його здоров`я.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 1.3 наказу начальника Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України «Про результати перевірки бойової готовності прикордонного загону» від 01.10.2018 № 265к в частині накладення дисциплінарного стягнення «Сувора догана» на помічника начальника загону з правової роботи начальника групи правового забезпечення підполковника юстиції ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано пункт 2.3 наказу начальника Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України «Про результати перевірки бойової готовності прикордонного загону» від 01.10.2018 № 265к в частині позбавлення премії в жовтні 2018 року у розмірі 50% від належного розміру помічника начальника загону з правової роботи начальника групи правового забезпечення підполковника юстиції ОСОБА_1 . Зобов`язано Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України виплатити помічнику начальника загону з правової роботи начальнику групи правового забезпечення підполковнику юстиції ОСОБА_1 50% премії за жовтень 2018 року в розмірі 620, 00грн. В задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України виплатити помічнику начальника загону з правової роботи начальнику групи правового забезпечення підполковнику юстиції ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 620, 00 грн відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту оскарженого наказу неможливо встановити в чому полягало порушення, допущене, на думку відповідача, позивачем: внесено записи, які не стосуються питань мобілізаційної підготовки, неякісно опрацьовано особисті документи з бойової та мобілізаційної готовності чи порушено без поважних причин терміни виконання доручень керівництва, наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржений наказ не кореспондується із нормою, закріпленою у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, такий є протиправним та підлягає скасуванню.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки право відповідача на вчинення дій, зокрема щодо прийняття рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення є дискреційними повноваженнями, а тому задоволення позовних вимог в цій частині є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу. Щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування пункту 2.3 наказу начальника Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України «Про результати перевірки бойової готовності прикордонного загону» від 01.10.2018 № 265к в частині позбавлення премії в жовтні 2018 року у розмірі 50% від належного розміру помічника начальника загону з правової роботи начальника групи правового забезпечення підполковника юстиції ОСОБА_1 та зобов`язання Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України виплатити помічнику начальника загону з правової роботи начальнику групи правового забезпечення підполковнику юстиції ОСОБА_1 50% премії за жовтень 2018 року в розмірі 620, 00 грн то апелянт вказує на те, що наказом начальника Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 23.11.2018 № 318 «Про скасування пункту 2 наказу Львівського прикордонного загону від 01.10.2018 № 265к» пункт 2 наказу начальника Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України «Про результати перевірки бойової готовності прикордонного загону» від 01.10.2018 № 265к в частині позбавлення премії скасовано.

Позивач скористався своїм правом і подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що суд не втручався в дискреційні повноваження Львівського прикордонного загону. У зв`язку з цим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач та представник третьої особи заперечили щодо задоволення та надали пояснення. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа, Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, в судове засідання на виклик суду не з`явилася, явку свого представника не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена, що не перешкоджає розгляду справи в його відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, позивача та представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) на посаді помічника начальника Львівського прикордонного загону з правової роботи начальника групи правового забезпечення.

Наказом начальника Львівського прикордонного загону «Про результати перевірки бойової готовності прикордонного загону» від 01.10.2018 № 265к позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення Сувора догана за неякісне виконання вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 5.4 директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України від 09.11.2017 № 61 цт «Про визначення ступенів бойової готовності органів Державної прикордонної служби України в особливий період та встановлення переліку планувальних документів бойової готовності», статті 51 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 19.04.2010 № 7т «Про затвердження Інструкції з організації мобілізаційної підготовки Державної прикордонної служби України», що виразилось у неякісному опрацюванні особистих документів з бойової та мобілізаційної готовності.

Крім цього, наказом позивача позбавлено премії в розмірі 620 грн за жовтень місяць 2018 року згідно з пунктом 3.5.6 Інструкції про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, за порушення без поважних причин термінів виконання доручень керівництва, наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України, а саме неналежне опрацювання особистих документів бойової та мобілізаційної готовності.

Вважаючи прийнятий наказ відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог.

Інші учасники рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржили, а тому суд вважає за потрібне перевірити законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції, та повноваження відповідно до Конституції України визначено Законом України «Про Державну прикордонну службу України» .

Відповідно до ст.1 якого на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» визначено, що Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.

Відповідно до ст. 10 цього Закону органи охорони державного кордону безпосередньо виконують поставлені перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України.

Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» ійськовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених ст. 20 цього Закону.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до п. 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Пунктом 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Таким чином, суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а)зауваження; б)догана; в)сувора догана; г)попередження про неповну службову відповідність; д)пониження в посаді; е)пониження військового звання на один ступінь; є)звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж)позбавлення військового звання.

Згідно ст. 83 вказаного Статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені вказаним Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до п. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Крім цього колегія суддів зазначає, що висновки щодо допущених військовослужбовцем порушень в обов`язковому порядку повинні підтверджуватися посиланнями на наявні докази.

Відповідно до ст. 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ про накладені дисциплінарні стягнення оголошується: офіцерському складу та військовослужбовцям військової служби за контрактом - особисто, у письмовому розпорядженні, на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, що вчинив правопорушення. Крім того, дисциплінарні стягнення можуть оголошуватися в письмовому наказі. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Керуючись наведеним вище колегія суддів вважає, що притягненню до дисциплінарної відповідальності повинно передувати встановлення факту невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків або порушення ним військової дисципліни або громадського порядку і такий факт в обов`язковому порядку повинен підтверджуватися посиланнями на наявні докази, а вид дисциплінарного стягнення повинен обиратись з врахуванням характеру та обставин вчиненого правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки, а також тривалості військової служби та рівня знань про порядок служби.

Як зазначалось вище наказом начальника Львівського прикордонного загону «Про результати перевірки бойової готовності прикордонного загону» від 01.10.2018 № 265к позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення «Сувора догана» за неякісне виконання вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 5.4 директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України від 09.11.2017 № 61 цт «Про визначення ступенів бойової готовності органів Державної прикордонної служби України в особливий період та встановлення переліку планувальних документів бойової готовності», статті 51 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 19.04.2010 № 7т «Про затвердження Інструкції з організації мобілізаційної підготовки Державної прикордонної служби України», що виразилось у неякісному опрацюванні особистих документів з бойової та мобілізаційної готовності.

Крім цього, наказом позивача позбавлено премії в розмірі 620 грн за жовтень місяць 2018 року згідно з пунктом 3.5.6 Інструкції про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, за порушення без поважних причин термінів виконання доручень керівництва, наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України, а саме неналежне опрацювання особистих документів бойової та мобілізаційної готовності.

Так підставою прийняття оскаржуваного наказу була службова записка від 20.09.2018, опрацьованої підполковником ОСОБА_2 , начальником відділу організаційно-мобілізаційної роботи штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ).

З огляду на зазначене вище згідно із змісту оскарженого наказу неможливо встановити в чому полягало порушення, допущене, на думку відповідача, позивачем: внесено записи, які не стосуються питань мобілізаційної підготовки, неякісно опрацьовано особисті документи з бойової та мобілізаційної готовності чи порушено без поважних причин терміни виконання доручень керівництва, наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, як на обставини притягнення позивача до дисціплінарної відповідальності зазначив в оскаржуваному наказі, що робочий зошит з мобілізаційної підготовки відпрацьований з порушенням вимог керівних документів, наявні записи, які не стосуються питань мобілізаційної підготовки.

Разом з цим, як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено представником апелянта та позивачем під час апеляційного розгляду, що відповідно до Акта про вилучення документів для знищення окремого секторного мобілізаційного діловодства Львівського прикордонного загону, які не розглядаються експертною комісією від 20.09.2018 № М-34/226 комісією здійснено відбір серед іншого, робочого зошита ОСОБА_1 , для подальшого вилучення та знищення.

Крім цього позивач надав пояснення з яких слідує, що він вів зошит з мобілізаційної підготовки належним чином і що йому не відомо з яких причин такий зошит було вилучено та знищено.

Представник апелянта в свою чергу також надав пояснення і не зміг пояснити колегії суддів причини вилучення та знищення вказаного вище зошита.

В свою чергу представник третьої особи заявив, що Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України провело свою перевірку відносно дій, котрі ставляться в провину позивачу, і за результатами такої перевірки не встановлено будь яких порушень з боку ОСОБА_1 під час здійсненням ним своїх обов`язків.

Відтак апеляційний суд позбавлений можливості дослідити робочий зошит позивача та встановити в чому полягали можливі порушення, допущені позивачем, що в свою чергу вказує на недоведеність апелянтом своїх доводів про можливі порушення допущені позивачем при веденні зошита.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що і не заперечувалось представником апелянта, що погодження оскарженого наказу в обов`язковому порядку повинен був здійснювати юрисконсульт відповідно до ст. 100 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України».

Так відповідно до ст. 100 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» помічник командира полку з правової роботи зобов`язаний давати правову оцінку фактам порушень військової та трудової дисципліни в полку.

Однак як встановлено під час розгляду справи оскаржений наказ не був погоджений юрисконсультом.

Щодо доводів апелянта про те, що наказом начальника Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 23.11.2018 № 318 «Про скасування пункту 2 наказу Львівського прикордонного загону від 01.10.2018 № 265к» пункт 2 наказу начальника Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України «Про результати перевірки бойової готовності прикордонного загону» від 01.10.2018 № 265к в частині позбавлення премії скасовано то колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, що під час розгляду в судді першої інстанції представником апелянта не надавалось жодних пояснень та жодних доказів щодо скасування пункту 2 наказу Львівського прикордонного загону від 01.10.2018 № 265к, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позову в цій частині у зв`язку з наявними доказами в матеріалах справи.

Крім цього колегія суддів вважає без підставними доводи апелянта щодо втручання в дискреційні повноваження державного органу при прийнятті судом першої інстанції судового рішення з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому, у випадку, коли суб`єкт владних повноважень наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Водночас у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими 11.03.1980 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, з наведеного вище можна дійти висновку, що коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

Таким чином, наявна в суб`єкта повноважень свобода дій при прийнятті рішення в межах його повноважень не є абсолютною, а обмежена певними законодавчо встановленими рамками, якими, зокрема, визначаються підстави та необхідні умови прийняття певного рішення, зміст цього рішення, його альтернативні варіанти, а також перелік дій, які повинна вчинити особа для отримання певної вигоди внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення.

Враховуючи доведеність протиправних дій відповідача щодо накладення дисциплінарного стягнення «Сувора догана» на помічника начальника загону з правової роботи начальника групи правового забезпечення підполковника юстиції ОСОБА_1 та позбавлення його премії в жовтні 2018 року у розмірі 50% від належного розміру, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення частини позовних вимог.

З огляду на встановлене і на те, що висновки щодо допущених військовослужбовцем порушень не підтверджено доказами, колегія суддів приходить до висновку про відсутність в діях позивача дисциплінарного проступку, що в свою чергу вказує на помилковість рішення апелянта, щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення «Суворої догани» з позбавленням премії в жовтні 2018 року у розмірі 50% від належного розміру.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 1340/4873/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 11 червня 2019 року