Справа № 2040/6282/18
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 червня 2019 року

Київ

справа №2040/6282/18

адміністративне провадження №К/9901/15641/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Калашнікової О.В.,

суддів: Білак М.В., Губської О.А.,

справа №2040/6282/18

провадження №К/9901/15641/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Калашнікової О.В..

суддів - Губської О.А., Білак М.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського апеляційного суду про визнання неправомірними дій по розгляду скарг ОСОБА_1 від 12 червня 2018 року, 02 липня 2018 року, від 24 липня 2018 року, зобов`язання відновити порушені права ОСОБА_1 по розгляду скарг від 12 червня 2018 року, 02 липня 2018 року, від 24 липня 2018 року,-

у с т а н о в и в :

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_2 , позивач) залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства (надалі - КАС України).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Розглядаючи справу по суті у судовому засіданні, суд першої інстанції зазначив, що предметом позову є вимоги про: 1) визнання неправомірними дій Харківського апеляційного суду по розгляду скарг ОСОБА_1 від 12 червня 2018 року , від 02 липня .2018 року, від 24 липня 2018 року 2) зобов`язання Харківського апеляційного суду відновити порушені права ОСОБА_1 по розгляду скарг від від 12 червня 2018 року , від 02 липня .2018 року, від 24 липня 2018 року.

Підставами позову є доводи про те, що розгляд скарг відбувався без участі заявника, поверхово, необ`єктивно та неповно, надані апеляційним судом листи-відповіді не відновлюють порушених прав фізичної особи-громадянина.

Відповідач, Харківський апеляційний суд, з поданим позовом не погодився.

Підставами для заперечень проти позову є доводи про те, що розгляд і вирішення усіх трьох скарг гр. ОСОБА_1 відбувалось з дотриманням вимог закону, відповіді надані своєчасно, прийняті за скаргами рішення по суті порушених питань є правильними та вірними.

За матеріалами справи судами встановлено, що спір виник з приводу процедури та результатів розгляду Апеляційним судом Харківської області звернень громадянина ОСОБА_1 від 12 червня 2018 року (далі за текстом - Скарга №1); стосовно відсутності на поштовому конверті, до якого була вкладена копія постанови Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2018 року по справі №639/4913/15-ц, реквізитів відправника - Апеляційного суду Харківської області), від 02 липня 2018 року (далі за текстом - Скарга №2; стосовно знаходження Скарги №1 у матеріалах цивільної справи №639/4913/15-ц, неприйняття за Скаргою №1 адекватних заходів до винних осіб, несповіщення про вжиті за Скаргою №1 заходи), від 24 липня 2018 року (далі за текстом - Скарга №3; стосовно несвоєчасного направлення копії ухвали від 02 липня 2018 року по справі №630/7918/15-ц про відкриття апеляційного провадження та відстрочення оплати судового збору лише 13 липня 2018 року, що призвело до позбавлення можливості подати заяву про відмову від апеляційної скарги та вирішення апеляційної скарги по суті постановою від 18 липня 2018 року).

Як слідує зі змісту та предмету Скарги №1, Скарги №2, Скарги № 3 гр. ОСОБА_1 оскаржував саме управлінську діяльність Апеляційного суду Харківської області.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для відмови у позові.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини з приводу розгляду органами державної влади звернень громадян унормовані, насамперед, приписами статті 40 Конституції України та Закону України «Про звернення громадян».

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 4 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

За приписами статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Правовий висновок Верховного Суду з приводу застосування частиною другою статті 19 Закону України «Про звернення громадян» міститься у постанові від 20 вересня 2018 року по справі №826/20839/15 (адміністративне провадження №К/9901/8844/18) та полягає у тому, що у разі відсутності засідання з розгляду звернення громадянин не запрошується для вирішення звернення по суті.

Під час розгляду справи судами встановлено, що відповідь на Скаргу №1 та Скаргу №2 була надана листом Апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2018 року №Н-131/59975.

Даний лист містить посилання на те, що Скарга №1 вже була розглянута станом на 21 червня 2018 року, наслідком чого стало повторне направлення на адресу заявника копії постанови Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2018 року по справі №639/4913/15-ц.

Між тим, відсутність окремої відповіді за Скаргою №1 у даному конкретному випадку жодним чином не погіршує правового становища зацікавленої особи - заявника, оскільки остаточна відповідь листом від 12 липня 2018 року була надана у межах 30-денного строку згідно з статті 20 Закону України «Про звернення громадян».

Колегія суддів апеляційної інстанції погодилася з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах обставина відсутності на поштовому конверті реквізитів відправника поштової кореспонденції не спричинила і об`єктивно була нездатна спричинити для особи жодних негативних наслідків, адже позивач самостійно та добровільно визнає факт знаходження у згаданому відправленні копії постанови Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2018 року по справі №639/4913/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що Скарга №1 була адресована не Апеляційному суду Харківської області, а зовсім іншій особі - ПАО «Укрпошта» і лише копія даного документу направлялась голові Апеляційного суду Харківської області.

Водночас із цим, Закон України «Про звернення громадян» не зобов`язує орган управління (нагляду, контролю) розглядати саме копії звернень.

При цьому, Скарга №2 стосувалась процедури та результату вирішення питань за Скаргою №1, а до органу громадянин спрямував не оригінал, а копію цього документа.

Обставини повторного направлення Апеляційним судом Харківської області відповідного судового рішення з правильним оформленням поштового відправлення прав та інтересів позивача не зачіпають, не є порушенням закону, у даному спірному випадку є виправданою управлінською дією владного суб`єкта.

З тексту листа Апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2018 року №Н-131/59975 чітко вбачається, що причиною не запрошення громадянина є відсутність потреби в особистій участі при перевірці доводів скарги, а не відсутність самого засідання органу.

Суд апеляційної інстанції визначив, що судом першої інстанції вірно враховано, що обраний Апеляційним судом Харківської області у спірних правовідносинах варіант організації реалізації управлінської функції при розгляді і вирішенні Скарги №1 та Скарги №2 жодним чином не погіршив правового становища особи, не вплинув на зміну стану суб`єктивних прав та обов`язків.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційної інстанції погодилася з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог у цій частині.

Щодо поданої ОСОБА_1 . Скарги №3,судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Скаргою №3 заявник звернувся до Апеляційного суду Харківської області з приводу невчасного направлення поштою ухвали Апеляційного суду Харківської області від 02 липня 2018 року по справі №630/7918/15-ц (провадження №22-ц/790/3945/18).

За доводами Скарги №3 порушення прав та інтересів фізичної особи - громадянина втілились у 1) неможливості реалізації відповідачем права на подачу відзиву, 2) позбавленні ОСОБА_1 права на відмову від апеляційної скарги на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 27 березня 2018 року.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідь на Скаргу №3 була надана листом Апеляційного суду Харківської області від 31.07.2018 р. №Н-158/66611.

Доводи Скарги №3 в частині порушення Апеляційним судом Харківської області прав відповідача по цивільній справі є юридично неспроможними, оскільки з пояснень самого позивача по даній адміністративній справі з`ясовано, що у цивільній справі №639/7918/15-ц фізична особа - громадянин ОСОБА_1 є позивачем.

Також, суди дійшли висновку про необґрунтованість доводів позивача стосовно позбавлення права на відмову від апеляційної скарги, адже, використавши надане статті 129 Конституції України та приписами Цивільного процесуального кодексу України право на апеляційне оскарження судового рішення, ініціатор процедури апеляційного перегляду судового рішення, об`єктивно здатний реалізувати право на відмову від поданої ним скарги безвідносно до поведінки будь-якого суб`єкта права.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції у відповідача були витребувані відомості стосовно організації управлінської роботи даного органу судової влади.

З наданих відповідачем документів випливає, що у період 10 липня 2018 року - 12 липня 2018 року у відділі документального забезпечення та контролю Апеляційного суду Харківської області працювало 14 робітників, з яких 6 знаходились у щорічній основній відпустці.

За червень 2018 р. Апеляційним судом Харківської області лише за вхідною кореспонденцією було одержано 3 936 матеріалів, за липень 2018 року - 4 537 матеріалів, за вихідною кореспонденцією оформлено за червень 2018 року - 10 806 матеріалів, за липень 2018 року - 12 260 матеріалів.

Як вбачається з матеріалів справи всі ці обставини достатньою мірою бути викладені у тексті листа Апеляційного суду Харківської області від 31 липня 2018 року №Н-158/18/66611.

На підставі вищевикладеного колегія суддів апеляційної інстанції погодилася з висновком суду першої інстанції, що у діяннях Апеляційного суду Харківської області з приводу розгляду та вирішенню Скарги №3 не виявлено порушень закону, котрі б порушували права та інтереси зацікавленої особи - заявника.

Колегією суддів апеляційної інстанції не приймалося до уваги посилання позивача на те, що робітники Харківського апеляційного суду не понесли жодних стягнень у зв`язку зі своїм несумлінним ставленням до своїх посадових обов`язків, оскільки листом від 12 липня 2018 року №Н-131/59975 повідомлялось, зокрема, що керівництвом суду звернуто увагу Т.О. Кофанової на неухильне дотримання вимог чинного законодавства та відповідних інструкцій при оформленні поштової кореспонденції та недопущення зазначених випадків у майбутньому. Крім того, начальнику відділу документального забезпечення та контролю О.В. Бірюковій запропоновано посилити контроль за оформленням працівниками відділу поштової кореспонденції.

Суд апеляційної інстанції оцінивши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі стосовно допуску в якості представника відповідача ОСОБА_3 за відсутності належним чином завіреної довіреності, дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки матеріали справи містять належним чином завірене доручення, видане Харківським апеляційним судом на уповноваження начальника відділу судової статистики та узагальнення судової практики Харківського апеляційного суду Киричока Антона Вікторовича представляти інтереси Харківського апеляційного суду при розгляді справи №2040/6282/18.

На підставі вищевикладеного колегія суддів касаційної інстанції повністю погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Та вважає, що доводи касаційної скарги ґрунтуються на аналізі обставин справи та не спростовують правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Що стосується неправомочності складу суду, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року було передано заяву про відвід для вирішення по суті у порядку частини четвертої статті 40 КАС України іншому складу суду, зупинивши провадження у справі, ухвалою від 07 листопада 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді - відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи заява про відвід судді ґрунтується на доводах про 1) відсутність довіри до судді, 2) упередженості судді, 3) необ`єктивності судді, 4) відсутністю поваги до людини з інвалідністю, 5) непред`явленням службового посвідчення судді, 6) проведенням судового засідання не у залі №1, а у залі №28, 7) здійснення суддею психологічного тиску у формі зауважень пенсіонеру - людині з третьою групою інвалідності безстроково, принциповому правозахиснику, законослухняному громадянину України, 8) існуванні родинних стосунків із суддею Конституційного суду України - ОСОБА_4 , 9) з`ясуванні суддею осіб громадян - сторонніх спостерігачів, присутніх у залі судових засідань, 10) наявністю можливостей для фальсифікації реального перебігу подій судового засідання.

22 листопада 2018 року позивачем повторно подано клопотання про відвід головуючого судді, відповідно до матеріалів справи заява про відвід обґрунтовувалася тими самими доводами, що і попередні, тому суд першої інстанції ухвалою від 27 листопада 2018 року заяву про відвід - залишив без розгляду, куруючись частиною третьою статті 39 КАС України

Частиною 3 ст.39 КАС України передбачено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Суд ухвалою, без виходу до нарадчої кімнати, залишає заяву про відвід, яка повторно подана з тих самих підстав, без розгляду.

Суд касаційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було правильно застосовано норми КАС України при розгляді клопотання про відвід судді.

У касаційній скарзі заявник не наводить обґрунтованих доказів, які б свідчили про порушення судом першої та апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права.

Враховуючи викладене та беручи до уваги той факт, що зміст оскаржуваного судового рішення свідчить про правильне застосування судами попередніїх інстанцій норм процесуального та матеріального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського апеляційного суду про визнання неправомірними дій по розгляду скарг ОСОБА_1 від 12 червня 2018 року, 02 липня 2018 року, від 24 липня 2018 року, зобов`язання відновити порушені права ОСОБА_1 по розгляду скарг від 12 червня 2018 року, 02 липня 2018 року, від 24 липня 2018 року.

Копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова

М.В. Білак

О.А. Губська ,

Судді Верховного Суду