Справа № 297/1047/19
Суддя: Ільтьо І. І.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 297/1047/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Ільтьо І. І. ,

при секретарі Куні О. І.

розглянувши у відкритому судовому в м. Берегове справу за адміністративним позовом Головного управління Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України.

В обґрунтування позову посилається на те, що 20.04.2019 року працівниками Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері, був виявлений громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме перевищив дозволений термін перебування на Україні.

20.04.2019 року постановою Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст.203 КУпАП та винесено постанову про накладення на відповідача адміністративного стягнення у розмірі 1700 грн..

Крім того, 04.05.2019 року Берегівським РВ ГУДМС України в Закарпатській області було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України та зобов`язано його покинути територію держави у термін до 10.05.2019 року. На даний час громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 не виконав рішення про примусове повернення за межі України, а тому позивач просить суд прийняти рішення про його примусове видворення за межі території України.

У судове засідання представник позивача Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області не з`явився, однак подав заяву про слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак подаяв заяву згідно якої просив розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.04.2019 року працівниками Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері, був виявлений громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме перевищив дозволений термін перебування на Україні.

20.04.2019 року працівниками Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗК №033947 за ознаками ч.1 ст.203 КУпАП та винесено постанову ПН МЗК №033947 про накладення на відповідача адміністративного стягнення у розмірі 1700 грн.

04.05.2019 року Берегівським РВ ГУДМС України в Закарпатській області, у відповідності до вимог ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон №3773), було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України, та зобов`язано його покинути територію держави у термін до 10.05.2019 року. Відповідач належним чином ознайомлений з даним рішенням, отримав його примірник, про що свідчить його підпис та повідомлений, що у випадку невиконання рішення про примусове повернення до нього буде застосовано примусове видворення, відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в разі ухилення від виїзду за межі України у визначений термін.

Після закінчення визначеного для іноземців терміну перебування на території України (90 днів протягом 180 днів) зазначений громадянин ухилявся від виїзду з України, відмітки про продовження терміну перебування на території нашої держави в паспортному документі іноземця відсутні, законне джерело існування та підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

На даний час громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 не виконав рішення про примусове повернення за межі України.

Крім того, встановлено, що відповідач не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", його видворення за межі території України не буде загрожувати його життю або свободі; небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки, відсутні, що також знайшло своє підтвердження в ході розгляду судової справи.

Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до вимог ч.3 ст.29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави (ч. 1ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Відповідно до вимог частин 1статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням відповідного органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області про видворення громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , оскільки відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення встановлених правил перебування іноземців на території України та проживання без дозволів на право перебування на території держави, не виконав рішення про його примусове повернення, до органів та підрозділів міграційної служби з заявою і документами необхідними для вирішення питання про продовження строку перебування або про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався, а відтак грубо порушив вимоги ст. ст. 9, 16, 23, 26 Закону №3773.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Наведена норма закону передбачає право, а не обов`язок суду звернути рішення до негайного виконання. В даному випадку, зважаючи на те, що відповідачу на території України необхідно вирішити питання щодо подальшого проживання, суд не вважає необхідним застосовувати право на звернення цього рішення до негайного виконання.

Керуючись ст. ст. 243-245, 289, 371 КАС України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі України задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Берегівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ільтьо І. І.