Справа № 2340/4633/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4633/18 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаська транспортно-експедиторська компанія" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 у справі за адміністративним позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаська транспортно-експедиторська компанія" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаська транспортно-експедиторська компанія" про стягнення 21 714,29 грн. адміністративно-господарських санкцій за незайняте робоче місце для особи з інвалідністю та 2 853,57 грн. пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаська транспортно-експедиторська компанія" на користь Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця інвалідами у 2017 році у сумі 14 476,19 грн. та 1903,11 грн. пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та залишити позовну заяву без розгляду.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що суд першої неповно встановив обставини справи, його висновки не відповідають обставинам справи та положенням чинного законодавства, та зокрема з тих підстав, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки право на подання позову виникло 16.04.2018, а позовну заяву подано в листопаді 2018 року.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, згідно наказу №23/09/1 від 23.09.2016 ТОВ "Черкаська транспортно-експедиторська компанія" прийнято на посаду водія-експедитора ОСОБА_1 з 26.09.2016.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААА №246983 ОСОБА_1 з 01.06.2010 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково. Згідно наказу відповідача №28/04 від 28.04.2017 ОСОБА_1 був звільнений з посади водія-експедитора з 28.04.2017 за власним бажанням.

21.08.2018 ТОВ "Черкаська транспортно-експедиторська компанія" подано до Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік від 14.08.2018 (за формою №10-ПІ), відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 14 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа; адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів 21 714 грн. 29 коп.

Згідно листа Черкаського міського центру зайнятості №08-11/2890 від 31.08.2018 відповідач протягом 2017 року звіти №3-ПН не подавав, у зв`язку з чим Черкаський міський центр зайнятості був позбавлений можливості здійснювати укомплектування вакантних посад відповідача, в тому числі, особами з інвалідністю.

Листом №1481/01-12 від 28.08.2018 позивач повідомив відповідача, що відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік від 21.08.2018 повинен сплатити адміністративно-господарські санкції у сумі 21 714 грн. 29 коп. та пеню за порушення термінів сплати станом на 28.08.2018 у сумі 1746 грн. 02 коп., та у разі несплати позивач звернеться до суду за їх стягненням.

Згідно з розрахунком суми позову станом на 21.11.2018 сума адміністративно-господарських санкцій складає 21 714 грн. 29 коп., сума пені складає 2853 грн. 57 коп., які на час розгляду справи не сплачені.

З метою стягнення відповідної заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач не виконав вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо забезпечення працевлаштування однієї особи з інвалідністю у період з 01.05.2017 по 31.12.2017, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню за вказаний період.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 19 Закону № 875, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону № 875, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік середньооблікова кількість штатних працівників у відповідача складала 14 осіб, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на створених робочих місцях для інвалідів становить 1 особа.

У звітному 2017 році в період з 01.01.2017 по 28.04.2017 у відповідача працювала 1 особа з інвалідністю, а саме ОСОБА_1 , що підтверджується копіями наказів № 23/09/1 від 23.09.2016 та № 28/04 від 28.04.2017, копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААА №246983 про встановлення ОСОБА_1 з 01.06.2010 ІІІ групи інвалідності безстроково, копіями податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за І-ІІ квартали 2017 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 в І кварталі 2017 року була нараховано заробітну плату 10 200 грн. та в ІІ кварталі 2017 року - 3294,75 грн.

В контексті викладеного, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідач не виконав вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо забезпечення працевлаштування однієї особи з інвалідністю у період з 01.05.2017 по 31.12.2017, а отже вимоги підлягають задоволенню за такий період. Вказане не спростовано апелянтом жодними доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України.

Відповідно до статті 20 Закону № 875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Колегія суддів звертає увагу на те, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

З урахуванням наведених мотивів, суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача 14 476,19 грн. адміністративно-господарських санкцій за незайняте робоче місце для особи з інвалідністю за період з 01.05.2017 по 31.12.2017 та пені у сумі 1903,11 грн. Апелянтом не вказано про помилковість або не точності при проведенні вказаного розрахунку.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з відповідним позовом, оскільки право на подання позову виникло 16.04.2018, а позовну заяву подано в листопаді 2018 року.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на ч. 1 ст. 250 ГК України, позаяк приписами ч. 4 ст. 20 Закону № 875 серед іншого передбачено, що до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Крім того, суд першої інстанції оцінюючи доводи відповідача щодо пропуску строку звернення до суду вірно вказав, що про факт невиконання нормативу для працевлаштування осіб з інвалідністю позивач дізнався в момент подання відповідачем звіту 21.08.2018, відтак строк позивачем не пропущений.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаська транспортно-експедиторська компанія" залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя В.П. Мельничук

Суддя Г.В. Земляна