Справа № 352/807/15-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2019 року

Київ

справа №352/807/15-а

адміністративне провадження №К/9901/14817/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Старокривотульської сільської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2016 у складі колегії суддів: Обрізка І.М., Левицької Н.Г., Сапіги В.П. у справі №352/807/15-а за позовом ОСОБА_1 до Старокривотульської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати незаконними дії голови Старокривотульської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області стосовно відмови в погодженні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати голову Старокривотульської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області винести на розгляд сесії заяву позивача за затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказав, що на підставі рішення Старокривотульської сільської ради від 30.11.1993 та 26.10.2009 ОСОБА_3 , матері позивача, безоплатно передано земельну ділянку площею 0,49 га: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та 0,24 га - для ведення особистого селянського господарства. На підставі рішень ради ПП «Прикарпатський земельний центр» виготовлено технічну документацію із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та 19.12.2012 позивач, діючи по довіреності від ОСОБА_3 , подав її на затвердження до органу місцевого самоврядування. Однак, сільський голова Старокривотульської сільської ради, діючи всупереч вимог закону не передав документи на розгляд сесії ради, а надав формальну відписку про відмову в погодження технічної документації. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і позивач є спадкоємцем останньої, тому вважає, що протиправні дії сільського голови Старокривотульської сільської ради порушують його права.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2016 року скасовано постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2015 року та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність Старокривотульської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області по не розгляду питання погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Старокривотульську сільську раду Тисменицького району Івано-Франківської області розглянути питання погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .

В решті вимог відмовлено.

В касаційній скарзі Старокривотульська сільська рада Тисменицького району Івано-Франківської області просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2016 року та залишити в силі постанову Тисменецького районного суду у від 31 серпня 2015 року.

В обґрунтування касаційної скарги вказує, що апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог та задовольнив вимоги, які не були заявлені до суду. Також скаржник зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 взагалі не зверталися до сесії Старокривотульської сільської ради із заявою про затвердження технічної документації на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки, згідно заяви від 19.12.2012 ОСОБА_3 , яку остання подала голові ради, заявник просила голову сільради та землевпорядника підписати технічну документацію та завірити її печаткою ради. Натомість, в заяві від 19.12.2012 не було прохання затвердити технічну документацію.

В запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в її задоволенні у повному обсязі та залишити в силі постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2016 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до рішення Старокривотульської сільської ради від 30.11.1993 «Про приватизацію земельних ділянок» сільська рада вирішила передати ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,49 га: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства 0,24 га.

Згідно рішення Старокривотульської сільської ради від 26.10.2009 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» вирішено надати ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, що розташована по АДРЕСА_2 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,24 га в АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішень ради від 30.11.1993 та 26.10.2009 ПП «Прикарпатський земельний центр» виготовлено технічну документацію із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3

Як вбачається із кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,25 га та 0,24 га план не погоджено із суміжним землекористувачем ОСОБА_2 та не погоджено начальником управління Держкомзему в Тисменицькому районі, головним архітектором району, сільським головою ОСОБА_4 та землевпорядником.

Згідно акту встановлення та узгодження в натурі зовнішніх меж земельної ділянки площею 0,25 га та 0,24 га від 12.10.2012 відсутній підпис суміжного землекористувача ОСОБА_2 , сільського голови ОСОБА_4 та землевпорядника.

19.12.2012 ОСОБА_3 подала голові Старокривотульської сільської ради ОСОБА_4 технічну документацію із землеустрою і заяву в якій просила голову сільської ради та землевпорядника підписати технічну документацію та завірити її печаткою ради.

Листом від 28.12.2012 № 199 сільський голова повідомив ОСОБА_3 про відмову у підписі технічної документації, оскільки земельною комісією сільської ради встановлено факт самозахоплення земельної ділянки суміжника ОСОБА_2 , а обміри земельної ділянки ОСОБА_3 проводилися без присутності представника сільської ради та сусідів.

Судом першої інстанції вказано, що як вбачається з актів від 29.06.2012, 19.10.2012, 11.06.2013 та 22.04.2014 земельна комісія Старокривотульської сільської ради рекомендувала ОСОБА_3 в добровільному порядку повернути ОСОБА_2 захоплену частину суміжної земельної ділянки і встановити огорожу по межі, що була встановлена в 1961 року та/або вирішити спір у судовому порядку.

Судом першої інстанції також встановлено, що згідно топографо-геодезичної зйомки земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проведеної ПП «Західземпроект» вбачається, що площа накладення суміжних земельних ділянок становить 0,0118 га.

Не погоджуючись з відмовою у підписі технічної документації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та його представник не надали суду доказів того, що він, відповідно до порядку встановленого Законом та інших нормативно-правових актів, звертався до органу місцевого самоврядування із заявою про погодження технічної документації із землеустрою та видачі документів, що посвідчують право на земельну ділянку та її затвердженні на сесії ради.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції вказав, що стороною позивача подано до Старокривотульської сільської ради технічну документацію із землеустрою разом з заявою, однак рішення по ній не прийнято у встановлені для цього строки та всупереч встановленому порядку, головою ради листом відмовлено в її затвердженні. Також апеляційним судом вказано, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є належним позивачем у спірних правовідносинах, так як згідно свідоцтва про право на спадщину є законним володільцем домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини шостої статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частиною сьомою вказаної статті ЗК встановлено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини восьмої статті 118 ЗК розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини десята, одинадцята статті 118 ЗК).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність., за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень.

Таким чином, передумовою для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є звернення особи з заявою до відповідного органу, в даному випадку, до Старокривотульської сільської ради.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 від 19.12.2012, подана голові Старокривотульської сільської ради ОСОБА_4 , в якій вона просила голову сільської ради та землевпорядника підписати технічну документацію та завірити її печаткою ради.

Однак, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_3 чи позивача, саме до Старокривотульської сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Також слід вказати, що звертаючись до суду з даною позовною заявою, ОСОБА_1 просив зобов`язати голову Старокривотульської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області винести на розгляд сесії заяву позивача про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , що в свою чергу також свідчить про те, що дане питання на розгляд сесії не передавалось.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про визнання неправомірною бездіяльність Старокривотульської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області по не розгляду питання погодження технічної документації із землеустрою, оскільки судом не досліджено того, чи зверталась ОСОБА_3 . або позивач до сесії сільської ради з відповідною заявою.

Верховний Суд також наголошує, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, оскільки приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, без будь якого обґрунтування та відповідного клопотання зі сторони позивача, суд вийшов за межі позовних вимог та фактично змінив предмет позову в даній справі, оскільки задовольнив вимоги, які не були заявлені ні до суду першої, ні апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або

2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, не повно встановив обставини справи, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2016 року підлягає скасуванню, а справа правленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Старокривотульської сільської ради задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2016 року скасувати.

Справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук ,

Судді Верховного Суду