Справа № 240/5737/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
10 червня 2019 року м. Житомир справа № 240/5737/19
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок йому пенсії за віком з урахуванням до страхового стажу періоду проходження ним строкової військової служби з 22.05.1977 по 03.05.1979;
- зобов`язати відповідача здійснити йому перерахунок пенсії з урахуванням архівної довідки про щомісячну заробітну плату за 2003-2005 роки №4486/с від 21.01.2019, виданої муніципальною архівною установою м. Надима та Надимського району без включення суми надбавок та районних коефіцієнтів з 01.03.2019.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що починаючи з 16.02.2019 він отримує пенсію за віком призначену відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та перебуває на обліку в Коростишівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області. Однак, позивач вказує, що при призначенні йому пенсії відповідачем не було зараховано до його страхового стажу періоду проходження військової служби з 22.05.1977 по 03.05.1979, а також не враховано при визначенні розміру пенсії заробітну плату за 2003-2005 роки, що зазначена в довідці Муніципальної архівної установи м. Надима та Надимського району №4486/с від 21.01.2019. При цьому, підставою для незарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби з 22.05.1977 по 03.05.1979 стала невідповідність у написанні прізвища позивача у військовому квитку та у паспорті, а саме у паспорті вказано прізвище " ОСОБА_2 " (українською мовою) та " ОСОБА_2 " (російською мовою), натомість у військовому квитку зазначено прізвище " ОСОБА_3 " (російською мовою). В свою чергу, підставою для відмови у врахуванні заробітної плати за 2003-2005 роки, зазначеної в довідці Муніципальної архівної установи м. Надима та Надимського району №4486/с від 21.01.2019, при визначенні розміру пенсії позивачу стало те, що у зазначеній довідці відсутні відомості про розміри північної надбавки та районного коефіцієнту, які нараховувались за роботу в районах Крайньої Півночі, що у свою чергу унеможливлює здійснення відповідачем виключення суми зазначених надбавок і районних коефіцієнтів із розрахунку розміру пенсії позивача, як це передбачено нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Позивач вважає такі дії Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправними та вказує, що невідповідність у написанні прізвища у військовому квитку та у паспорті пов`язана з механічною помилкою, що виникла під час написання прізвища українською та російською мовами. В свою чергу з приводу врахуванням архівної довідки про щомісячну заробітну плату №4486/с від 21.01.2019 при розрахунку розміру пенсії, ОСОБА_2 зазначив, що у зазначеній довідці № 4486/с від 21.01.2019 дійсно не зазначено розмірів північної надбавки та районного коефіцієнту, а період його роботи у районах Крайньої Півночі в 2003-2005 роках виключає необхідність обов`язкового застосування районних коефіцієнтів та північної надбавки. Однак, на думку позивача, відмова Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у врахуванні зазначеної архівної довідки не узгоджується з нормами чинного законодавства, оскільки відповідач не позбавлений можливості здійснити перерахунок пенсії на підставі наданої ним довідки з урахуванням Закону СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" та Указу Президиума Верховного Совета СССР "Об упорядочении льгот для лиц, работающих в районах Крайнего Севера и в месностях, приравнених к районам Крайнего севера" від 10.02.1960 року, якими визначено розмір надбавок, виплачуваних працівникам Крайньої Півночі.
З огляду на зазначене позивач вважає, що відмовивши йому у зарахуванні періоду військової служби з 22.05.1977 по 03.05.1979 до страхового стажу та у врахуванні при визначенні розміру пенсії заробітної плати за 2003-2005 роки, що зазначена в довідці Муніципальної архівної установи м. Надима та Надимського району №4486/с від 21.01.2019, Коростишівське об`єднане управління позбавило його права на отримання пенсії за віком у більшому розмірі, а тому він звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Копію вищезазначеної ухвали з доданим до неї адміністративним позовом 18 квітня 2019 року було надіслано на адресу місцезнаходження Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримано відповідачем 24.04.2019, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що повернулось на адресу суду (а.с.28).
10 травня 2019 року до суду надійшов відзив Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що не визнає позовних вимог ОСОБА_1 та вважає їх необґрунтованими та безпідставними. На підтвердження такої правової позиції вказано, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 №22-1 передбачено зокрема, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Оскільки під час перевірки поданих ОСОБА_2 документів було виявлено невідповідність прізвища позивача, вказаного у військовому квитку, з паспортними даними (у паспорті зазначено прізвище " ОСОБА_2 ", а згідно військового квитка - " ОСОБА_3 "), то на думку відповідача, ним правомірно не було зараховано при розрахунку пенсії позивача період проходження ним військової служби з 22.05.1977 по 03.05.1979. Крім того, відповідач зауважив, що період проходження військової служби можливо зарахувати до розрахунку пенсії у разі подання до органів Пенсійного фонду підтверджуючої довідки з військового комісаріату, про що позивача було повідомлено листом від 03.04.2019 № 4568/03. Однак довідки військового комісаріату чи військової частини для підтвердження періоду проходження ним військової служби та належності йому військового квитка, позивач до управління не надав.
З приводу відмови у врахуванні при розрахунку пенсії позивача архівної довідки про заробітну плату від 21.01.2019 №4486/С Коростишівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у відзиві вказало, що Законом України "Про пенсійне забезпечення", який набрав чинності з 01.01.1992 не передбачено включення у заробіток для обчислення пенсій північної надбавки та районного коефіцієнту за роботу в районах Крайньої Півночі та районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Таким чином заробітна плата для обчислення пенсії до 01.01.1992 враховується з районним коефіцієнтом та північною надбавкою, а з 01.01.1992 - без їх врахування. Водночас, у випадку якщо довідка про заробітну плату за період роботи після 01.01.1992 надається архівними установами, можливе виключення суми надбавок і районних коефіцієнтів із розрахунку розміру пенсії органами Пенсійного фонду на підставі відомостей про розмір відсотків цих надбавок та коефіцієнтів, що зазначаються в довідці, без вимог щодо надання нової довідки про заробітну плату, оскільки архівні установи зазначають тільки суми, що містяться в архівних фондах. Відповідач зазначає, що оскільки в поданій позивачем довідці №4486/с від 21.01.2019 були відсутні відомості про розміри північної надбавки та районного коефіцієнту, які нараховувались за роботу в районах Крайньої Півночі, то управління не мало можливості виключити суми зазначених надбавок і районних коефіцієнтів із розрахунку розміру пенсії позивача, а тому ОСОБА_1 було відмовлено у врахуванні архівної довідки про заробітну плату від 21.01.2019 №4486/С при розрахунку його пенсії.
На підставі вищенаведеного, відповідач вважає, що діяв відповідно до чинного законодавства та прав позивача не порушував, а тому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог (а.с.29-32).
У відповідності до положень ч. 5 ст. 262 та ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді Черняхович І.Е. в період з 13.05.2019 по 17.05.2019 у відпустці, в період з 20.05.2019 по 24.05.2019 - у відрядженні, а в період з 28.05.2019 по 05.06.2019 - у зв"язку з хворобо, рішення в адміністративній справі №240/5737/19 прийнято 10 червня 2019 року.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 21 січня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії за віком (а.с.33).
З 16 лютого 2019 року позивачу було призначено пенсію відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 від 12.03.2019) (а.с.17).
Разом з тим, судом безспірно встановлено, що при призначенні ОСОБА_1 відповідачем не було зараховано до страхового стажу позивача періоду проходження ним військової служби з 22.05.1977 по 03.05.1979, а також не враховано при визначенні розміру пенсії заробітну плату за 2003-2005 роки, що зазначена в довідці Муніципальної архівної установи м. Надима та Надимського району №4486/с від 21.01.2019.
З наявного у матеріалах справи листа Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 03.04.2019 №4568/03 (а.с.18) вбачається, що період проходження ОСОБА_2 військової служби з 22.05.1977 по 03.05.1979 не був зарахований до його страхового стажу у зв`язку з невідповідністю прізвища позивача у військовому квитку з паспортними даними, а саме: у паспорті прізвище " ОСОБА_2 ", а згідно військового квитка "Беспрозванний".
Натомість, відповідно до листа Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.03.2019 №3283/03 підставою неврахування при визначенні розміру пенсії ОСОБА_1 заробітної плати за 2003-2005 роки, зазначеної в довідці Муніципальної архівної установи м. Надима та Надимського району №4486/с від 21.01.2019 стало те, що у вищезазначеній довідці №4486/с від 21.01.2019 відсутні відомості про розміри північної надбавки та районного коефіцієнту, які нараховувались за роботу позивача в районах Крайньої Півночі, що позбавило відповідача можливості відповідно до Закону Україну "Про пенсійне забезпечення" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключити суми зазначених надбавок і районних коефіцієнтів із розрахунку розміру пенсії позивача (а.с.26).
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині позовних вимог щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду проходження ним військової служби з 22.05.1977 по 03.05.1979, суд виходить із наступного.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також суспільні відносини з приводу призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовані Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України № 1058-IV).
Згідно ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 9 вищезазначеного Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.
Умови призначення пенсії за віком визначені ст. 26 Закону №1058-IV. Так, частиною першою вказаної статті передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби (пункт "в" частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII).
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 6 Порядку № 637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що військова служба зараховується до стажу роботи особи при призначенні пенсії у випадку наявності відповідного запису про період військової служби у трудовій книжці особи та підтвердження періоду військової служби даними, зазначеними у військовому квитку. Крім того, період проходження військової служби може бути підтверджений довідкою військового комісаріату, військової частини чи установи системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, або ж довідкою архівних і військово-лікувальних установ.
Судом встановлено, що з метою зарахування періоду проходження військової служби до стажу роботи, що враховується при призначенні пенсії ОСОБА_2 подав до Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області військовий квиток серії НК №3999493 від 03.10.1977
З наявної у матеріалах справи копії вищезазначеного військового квитка серії НОМЕР_2 від 03.10.1977 вбачається, що в ньому містяться відомості про проходження строкової військової служби в період з 22.05.1977 по 03.05.1979. Разом з тим, у вказаному військовому квитку вказано, що він виданий на ім`я " ОСОБА_4 " (російською мовою) (а.с.19-20). На підставі вказаного військового квитка серії НОМЕР_2 , інформація про проходження позивачем в період з 22.05.1977 по 03.05.1979 військової служби була занесена до трудової книжки колгоспника № НОМЕР_3 від 02.07.1997, копія якої наявна у матеріалах справи (а.с.22). Однак, згідно з цією трудовою книжкою колгоспника вона виданий на ім`я " ОСОБА_4 " (російською мовою).
Крім того, до матеріалів справи позивачем було додано копію його трудової книжки серії НОМЕР_4 від 11.07.1979 (а.с.24), в якій міститься запис № 1, занесений до трудової книжки на підставі військового квитка серії НОМЕР_2 , про службу в Радянській армії в період з 22.05.1977 по 08.05.1979. Разом з тим, вказана трудова трудовою книжкою виданий на ім`я " ОСОБА_5 " (російською мовою).
В свою чергу, у свідоцтві про народження позивача серії НОМЕР_5 від 23.03.1966 його прізвище, ім`я, по батькові російською мовою зазначено як: " ОСОБА_4 " (а.с.21).
Натомість, у паспорті позивача серії НОМЕР_6 , виданому 25.11.1988 Коростишівським РВ УМВС України в Житомирській області, прізвище, ім`я, по батькові позивача українською мовою зазначено як: " ОСОБА_2 ", а російською мовою - " ОСОБА_5 " (а.с.13).
Таким чином, у паспорті прізвище позивача зазначено " ОСОБА_5 ", натомість у військовому квитку вказано прізвище " ОСОБА_3 ", а у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_3 від 02.07.1997 та у трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 11.07.1979, які також містять інформацію про проходження військової служби, вказано прізвище " ОСОБА_3 " та відповідно " ОСОБА_5 ".
Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що виявивши під час реалізації наданих йому п. 4.2 Порядку № 22-1 повноважень невідповідність у прізвищі, зазначеному у військовому квитку, з прізвищем позивача, вказаним у його паспорті, та відмовляючи у зв`язку з цим у зарахуванні до стажу роботи періоду військової служби ОСОБА_1 з 22.05.1977 по 03.05.1979 в Радянській армії, відповідач діяв відповідно до чинного законодавства.
У контексті наведеного, суд приходить до висновку, що наявність розбіжностей у прізвищі позивача, вказаному в його паспорті серії НОМЕР_6 від 25.11.1988, а також у прізвищі вказаному у військовому квитку серії НОМЕР_2 , не дає можливості встановити належність зазначеного військового квитка ОСОБА_1 , та як наслідок- зарахувати вказаний в ньому період військової служби в Радянській армії з 22.05.1977 по 03.05.1979 до стажу роботи, що зараховується при призначенні пенсії.
При цьому суд зазначає, що пунктом 6 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають (ч. 3 ст. 315 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
В контексті наведеного суд відмічає, що встановлення факту належності ОСОБА_1 військового квитку серії НОМЕР_2 від 03.05.1977 не належить до повноваження адміністративного суду, оскільки дане питання вирішується в порядку цивільного судочинства та віднесено до повноважень місцевого загального суду за місцем проживання позивача.
З огляду на те, що в даному випадку суд не наділений повноваженнями на встановлення факту належність ОСОБА_1 зазначеного військового квитка серії НОМЕР_2 від 03.05.1977, а інших передбачених Порядком №637 документів для підтвердження проходження військової служби в період з 22.05.1977 по 03.05.1979 (довідки військового комісаріату, військової частини чи установи системи Міноборони або ж довідки архівних установ) позивачем до суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Коростишівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням до страхового стажу періоду проходження ним строкової військової служби з 22.05.1977 по 03.05.1979 задоволенню не підлягають.
Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо неврахування відповідачем при розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 архівної довідки про щомісячну заробітну плату за 2003-2005 роки №4486/с від 21.01.2019, виданої муніципальною архівною установою м. Надима та Надимського району, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що згідно з даними трудової книжки ОСОБА_1 , він в період з 28.07.2003 по 28.02.2005 (а.с.22-23) працював в ООО "Строительно-проектное обьединение", яке знаходиться в м. Надим Ямало-Ненецького автономного округу. Відповідно до Переліку районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на які поширюється дія Указів Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року та від 26 вересня 1967 року про пільги для осіб, працюючих в цих районах та місцевостях, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року №1029, територія м. Надим Ямало-Ненецького автономного округу, де працював позивач, територіально відноситься до районів Крайньої Півночі.
Відповідно до ч. 4 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
В свою чергу, пунктом 5 Розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Суд зазначає, що наведена законодавча норма встановлює порядок зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі, а не зарахування отриманої за роботу в районах Крайньої Півночі заробітної плати при розрахунку пенсії.
Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії визначений ст.40 Закону № 1058-IV.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Згідно з ст. 41 Закону № 1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:
1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;
2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Відповідно до ст. 64 Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.
Середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (стаття 65 Закону № 1788-XII).
Згідно з ст. 66 Закону № 1788-XII до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Разом з тим, ст. 72 Закону №1788-XII передбачено, що при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за роботу за межами України враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (статті 64-67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до статті 73 цього Закону, а за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України - на загальних підставах.
Таким чином, Законом №1788-XII та Законом №1058-IV, які були чинними в період роботи позивача з 28.07.2003 по 28.02.2005 в районі Крайної Півночі та на час призначення йому пенсії, не врегульовано питання включення до заробітної плати для обчислення пенсії північної надбавки та районного коефіцієнту.
Частиною 4 статті 1 Закону №1788-XII визначено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).
За змістом частин першої та другої статті 4 Закону №1788-XII законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, серед іншого, з цього Закону та міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29 червня 2004 року №1906-VІ, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
За змістом частини п`ятої статті 7 КАС України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Таким чином, згідно Конституції України та чинного законодавства України, міжнародна угода, ратифікована Верховною Радою України має перевагу над чинним законодавством України, в тому числі і в галузі пенсійного забезпечення.
Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (далі - Угода від 13 березня 1992 року) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
При цьому, метою Угоди від 13 березня 1992 року є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Частиною першою статті 6 годи від 13 березня 1992 року закріплено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць угоди здійснюється по місцю проживання.
Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди, зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж.
Тобто, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.
Разом з тим, рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав №01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 роки встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.
Статтею 3 Угоди від 13 березня 1993 року також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
У зв`язку з необхідністю врегулювання питань у галузі пенсійного забезпечення громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, 15 січня 1993 року було укладено Тимчасову Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення (далі - Тимчасова Угода від 15 січня 1993 року).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 1 Тимчасової Угоди від 15 січня 1993 року громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.
Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як у районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи у районах Крайньої Півночі.
У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.
Статтею 3 Тимчасової Угоди від 15 січня 1993 року визначено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.
Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно з законодавством України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).
Відповідно до положень статті 14 Федерального закону Російської Федерації "Про трудові пенсії в Російській Федерації" від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості особам, які проживають в районах Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостях, збільшується на відповідний районний коефіцієнт, який встановлюється Урядом Російської Федерації залежно від району (місцевості) проживання, на весь період проживання зазначених осіб у цих районах (місцевостях). При переїзді громадян на нове місце проживання в інші райони Крайньої Півночі і прирівняні до них місцевості, в яких встановлено інші районні коефіцієнти, фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається з урахуванням розміру районного коефіцієнта за новим місцем проживання.
При виїзді громадян за межі районів Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостей на нове місце проживання фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається відповідно до пунктів 2 - 5 цієї статті (тобто без урахування районного коефіцієнта та північної надбавки).
Аналогічні положення були закріплені і в частині третій ст. 96 Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від 15.05.1990 року №1480-І, відповідно до якої при вибутті осіб, які проживають у районах, де до заробітної плати встановлено районні коефіцієнти, за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.
Районний коефіцієнт - показник відносного збільшення заробітної плати з метою компенсації додаткових витрат і підвищених витрат праці, пов`язаних з виконанням роботи і проживанням в регіонах з важкими кліматичними умовами. В даний час районні коефіцієнти, розмір яких від 1,1 до 2,0, застосовуються до заробітної плати працівників, зайнятих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них, районах Сибіру, Далекого Сходу, Уралу, північних регіонах європейської частини Російської Федерації.
Тобто, такий коефіцієнт пов`язаний саме із проживанням та роботою особи на території, в тому числі, районів Крайньої Півночі.
Крім того, спірний період роботи позивача не є страховим в розумінні Закону №1058, оскільки набутий не на території України і внески сплачувалися не до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування України, у зв`язку з чим правила щодо обчислення пенсії, враховуючи такий заробіток, застосовуються з урахуванням двосторонньої міжнародної угоди, якою є Тимчасова Угода між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року.
З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що отримана ОСОБА_2 заробітна плата за період його роботи з 28.07.2003 по 28.02.2005 в районах Крайньої Півночі підлягає врахуванню при обчисленні йому пенсії без урахування районного коефіцієнта та північної надбавки.
Під час розгляду справи судом встановлено, що з метою врахуванню при призначенні йому пенсії заробітної плати за період роботи з 28.07.2003 по 28.02.2005 в районах Крайньої Півночі позивач надав до Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області архівної довідки №4486/с від 21.01.2019, видану муніципальною архівною установою м. Надима та Надимського району (а.с.25).
Зі змісту вказаної довідки вбачається, що отримана ОСОБА_2 за період роботи з 28.07.2003 по 28.02.2005 в районах Крайньої Півночі заробітна плата зазначена в довідці загальною сумою за кожен місяць, без відображення складових заробітної плати, в тому числі й розмірів районного коефіцієнта та північної надбавки, які були отримані кожного місяця, зазначеного в довідці.
Оскільки, як вже було зазначено судом, позивач має право на зарахування при обчисленні пенсії заробітної плати, отриманої за період роботи в районах Крайньої Півночі, без урахування районного коефіцієнта та північної надбавки, а подана ним до відповідача довідка №4486/с від 21.01.2019 не містить відомостей про розміри північної надбавки та районного коефіцієнту, які нараховувались за роботу в районах Крайньої Півночі, то суд приходить до висновку, що відповідач не мав об`єктивної можливості виключити суми зазначених надбавок і районних коефіцієнтів із розрахунку розміру пенсії позивача.
З огляду на зазначене, суд вважає, що Коростишівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було правомірно відмовлено ОСОБА_1 у врахуванні архівної довідки про заробітну плату від 21.01.2019 №4486/С при розрахунку його пенсії.
Щодо доводів позивача про те, що відповідач не позбавлений можливості здійснити перерахунок пенсії на підставі наданої ним довідки з урахуванням Закону СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" та Указу Президиума Верховного Совета СССР "Об упорядочении льгот для лиц, работающих в районах Крайнего Севера и в месностях, приравнених к районам Крайнего севера" від 10.02.1960 року, якими визначено розмір надбавок, виплачуваних працівникам Крайньої Півночі, суд зазначає наступне.
Указом Президиума Верховного Совета СССР "Об упорядочении льгот для лиц, работающих в районах Крайнего Севера и в месностях, приравнених к районам Крайнего севера" від 10.02.1960 року, якими визначено розмір надбавок, виплачуваних працівникам Крайньої Півночі, передбачено, що розмір таких надбавок визначається у процентному співвідношенні до місячної заробітної плати із залежить від стажу роботи в районах Крайньої Півночі та від конкретного населеного пункту району Крайньої Півночі, в якому знаходиться підприємство, де працює особа.
Водночас, відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 відповідач не наділений повноваженнями визначати розмір заробітної плати, в тому числі й розмір районного коефіцієнта та північної надбавки, які були отримані позивачем за період роботи в районах Крайньої Півночі.
Органи Пенсійного фонду України здійснюють нарахування пенсії на підставі наданих їм іншими органами довідок про розмір отриманої особою заробітної плати, і розмір пенсійних виплат залежить від розміру заробітної плати, зазначеної в такій довідці. Відповідальність за внесення тих чи інших складових заробітної плати до довідки про розмір заробітної плати для призначення пенсії покладається на установу, якою видавалась така довідка.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що Коростишівське об`єднане управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не наділене повноваженнями самостійно визначити на підставі Указу Президиума Верховного Совета СССР "Об упорядочении льгот для лиц, работающих в районах Крайнего Севера и в месностях, приравнених к районам Крайнего севера" розмір розмір районного коефіцієнта та північної надбавки, які були отримані позивачем за період роботи в районах Крайньої Півночі.
Таким чином, вимоги позивача про зобов`язання здійснити йому перерахунок пенсії з урахуванням архівної довідки про щомісячну заробітну плату за 2003-2005 роки №4486/с від 21.01.2019, виданої муніципальною архівною установою м. Надима та Надимського району, без включення суми надбавок та районних коефіцієнтів не підлягають задоволенню, оскільки зазначена довідка не містить інформації про розміри північної надбавки та районного коефіцієнту, які нараховувались за роботу в районах Крайньої Півночі, необхідної для виключення зазначених надбавок із розміру заробітної плати, що враховується при призначенні пенсії.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач діяв у відповідності до частини другої статті 19 Конституції України, а спірні дії відповідають вимогам частини другої статті 2 КАС України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В даному випадку, відповідач надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування правомірності своїх дій щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби з 22.05.1977 по 03.05.1979, а також неврахування при визначенні розміру пенсії заробітної плати за 2003-2005 роки, що зазначена в довідці Муніципальної архівної установи м. Надима та Надимського району №4486/с від 21.01.2019.
Оскільки, відповідачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доведено, а позивачем не спростовано правомірність дій Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 250, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович