Справа № 480/3816/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 р.Справа № 480/3816/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, м. Суми, повний текст складено 21.01.19 року по справі № 480/3816/18

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області, в якій просить: визнати протиправним та скасувати наказ Сумської ОДПІ ДФС у Сумській області від 08 серпня 2016 року № 22-ф; стягнути з відповідача - Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (як правонаступника Сумської ОДПІ) на користь ОСОБА_1 неправомірно утриману вихідну допомогу на загальну суму 4089,45 грн.; стягнути з відповідача - Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день винесення рішення суду.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року визнано неповажними підстави пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з позовними вимогами щодо визнання протиправним та скасування наказу Сумської ОДПІ ДФС у Сумській області від 08 серпня 2016 року № 22-ф. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовлено. Заяву Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 задоволено частково. Залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області в частині визнання протиправним та скасування наказу Сумської ОДПІ ДФС у Сумській області від 08 серпня 2016 року № 22-ф.

У задоволенні заяви Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача - Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (як правонаступника Сумської ОДПІ) на користь ОСОБА_1 неправомірно утриманої вихідної допомоги на загальну суму 4089,45 грн., та стягнення з відповідача - Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день винесення рішення суду відмовлено.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування всіх обставин справи, що мають значення при вирішенні спору, невірне застосування до спірних правовідносин вимог матеріального та процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що посилання суду першої інстанції на пропущений строк позовної давності щодо оскарження наказу Сумської ОДПІ ДФС у Сумській області від 08 серпня 2016 року № 22-ф не стосуються позовних вимог щодо стягнення виплат, що входять до структури зарплати, адже вони не обмежені будь-яким строком. При цьому, посилається на Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013. Посилання суду щодо неправильного обрання способу захисту свого права теж трактовано помилково, адже в цьому провадженні позовні вимоги ґрунтуються на інших підставах, як вимагалось в рішенні ХААС від 13.08.2018 по справі № 818/831/18. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції ст. 56 Конституції України застосовано не в повному обсязі, взято до уваги лише факт прийняття незаконного рішення, а факт незаконних дії було проігноровано. Просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю законним та обґрунтованим. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року без змін. Також, у відзиві заявлено клопотання про заміну відповідача - Державну податкову інспекцію у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області на правонаступника - Головне управління ДФС у Сумській області, у зв`язку з тим, що 11.05.2018 ДПІ в м. Сумах було реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Сумській області з набуттям останнього всіх прав та обов`язків інспекції як правонаступника.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів замінює відповідача Державну податкову інспекцію у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області на правонаступника - Головне управління ДФС у Сумській області.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом Сумської об`єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області №36-о від 27.05.2016 ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора Білопільського відділення Сумської ОДПІ у зв`язку із скороченням штатної чисельності, згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, нараховано та виплачено компенсацію за 12 календарних днів основної щорічної відпустки за робочий період з 02.07.2015 по 27.05.2016 включно, 15 календарних днів додаткової оплачуваної щорічної відпустки за стаж державної служби понад 15 років за робочий період з 05.01.2016 по 04.01.2017 включно, вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку у відповідності до ст. 44 КЗпП України.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 27.07.2016 по справі № 818/773/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016, наказ про звільнення скасований як протиправний, позивача поновлено на посаді, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наказом Сумської ОДПІ №41-о від 03.08.2016 ОСОБА_1 поновлено на посаді головного державного інспектора Білопільського відділення Сумської ОДПІ з 27.07.2016.

У серпні 2016 року із заробітку ОСОБА_1 утримано вихідну допомогу при звільненні у розмірі 3997,50 грн., згідно наказу №22-Ф від 08.08.2016.

Відповідно до наказу Сумської ОДПІ №43-о від 03.10.2016 ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора Білопільського відділення Сумської ОДПІ, у зв`язку із скороченням штатної чисельності згідно п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, нараховано та виплачено компенсацію за 15 календарних днів основної щорічної відпустки за робочий період з 02.07.2015 по 01.07.2016 включно і 8 календарних днів основної щорічної відпустки за робочий період з 02.07.2016 по 03.10.2016 включно, 15 календарних днів додаткової оплачуваної щорічної відпустки за стаж державної служби понад 15 років за робочий період з 05.01.2016 по 04.01.2017 включно, вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку у відповідності ст. 44 КЗпП України.

05 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про стягнення неправомірно утриманої грошової компенсації за дні невикористаної відпустки на загальну суму 4241,43 грн., неправомірно утриманої вихідної допомоги на загальну суму 4089,45 грн. та середнього заробітку за весь час затримки по день винесення рішення суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 у справі №818/831/18 вказану позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 3997 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування безпідставно утриманих коштів (вихідної допомоги), 70317 грн. 90 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, всього - 74315 грн. 30 коп., утримавши передбачені законодавством податки і збори. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області компенсації за невикористану відпустку у розмірі 4241,43 грн. відмовлено за необґрунтованістю.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2018 вищевказане рішення скасовано в частині задоволення позову. В цій частині прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 по справі № 818/831/18 залишено без змін.

Приймаючи вказану постанову, колегія суддів зазначила, що відшкодування вихідної допомоги (у розмірі 3997,50 грн.) можливо лише за умови попереднього визнання наказу про утримання (№22-Ф від 08.08.2016 року) протиправним, тому стягнення даних виплат є передчасним.

Панасенко Г.О. вважає, що при звільненні 03.10.2016 з нею не проведено повний розрахунок, оскільки відповідач протиправно прийняв оскаржуваний наказ №22-Ф від 08.08.2016, а як наслідок, незаконно утримав з її заробітку у серпні 2016 року вихідну допомогу, тому на день звільнення залишилась заборгованість по заробітній платі. Посилаючись на положення ст.116, 117 Кодексу законів про працю України, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимога позивача про стягнення вихідної допомоги на загальну суму 4089,45 грн. складається з двох сум, а саме 3997,50 грн., яка була утримана на підставі наказу №22-Ф від 08.08.2016, та 91,95 грн., яка була утримана в червні 2016 року.

Щодо позовних вимог про стягнення 3997,50 грн., колегія суддів зазначає, що вказана вимога вже заявлялась позивачем як позовна вимога у справі №818/831/18, однак, звертаючись до суду повторно із вказаною вимогою, позивач змінила підставу для її задоволення, а саме вказувала, що дана сума підлягає стягненню у зв`язку з незаконним прийняттям наказу №22-Ф від 08.08.2016, який також був оскаржений позивачкою.

В свою чергу, в ході розгляду справи встановлено, що позивач без поважних причин пропустила строк звернення до суду на оскарження вказаного наказу, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 04.12.2018 провадження в частині позовних вимог щодо скасування оскаржуваного наказу закрито.

Вказана ухвала позивачем не оскаржувалась.

З огляду на викладене, оскільки наказ №22-Ф від 08.08.2016, на підставі якого було утримано з позивача 3997,50 грн., не визнано незаконним та не скасовано, то суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відповідно до ст. 56 Конституції України вказані вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення вихідної допомоги на суму 91,95 грн., необхідно зауважити, що, як вбачається з ухвали про відкриття провадження Сумського окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року та рішення від 19 квітня 2018 року в справі №818/831/18, вказана позовна вимога вже була заявлена позивачем до того самого відповідача та з тих самих підстав, однак не вирішена судом при прийнятті рішення.

Чинна редакція Кодексу адміністративного судочинства України, у даному випадку, не визначає підстав для закриття провадження з даних підстав або залишення позову без розгляду.

В свою чергу, відповідно до п.1 ч.1 ст.252 КАС України, у даному випадку позивач має право звернутися із заявою про ухвалення додаткового судового рішення.

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день винесення рішення суду, оскільки вказана вимога, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, за своєю суттю є похідною від вищевказаних вимог.

Доводи позивача в апеляційній скарзі на те, що пропущений строк позовної давності щодо оскарження наказу Сумської ОДПІ ДФС у Сумській області від 08 серпня 2016 року № 22-ф не стосується позовних вимог щодо стягнення виплат, що входять до структури зарплати, адже вони не обмежені будь-яким строком, посилаючись при цьому на Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013, колегією суддів не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

Так, у вищезазначеному рішенні Конституційного Суду України положенням ст. 233 КЗпП надане додаткове офіційне тлумачення, відповідно до якого у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати не можуть бути застосовані строкові обмеження для звернення до суду щодо вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і зняття вказаних обмежень не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

В свою чергу, в даному випадку ОСОБА_1 оскаржує рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року, а не ухвалу суду від 04.12.2018 року, якою залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу Сумської ОДПІ ДФС у Сумській області від 08 серпня 2016 року № 22-ф, а тому посилання на вищезазначене рішення Конституційного Суду України, який мав на увазі саме строки щодо стягнення, а не оскарження наказів органів виконавчої влади, є необґрунтованими.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що в цьому провадженні позовні вимоги ґрунтуються на інших підставах, як вимагалось в рішенні ХААС від 13.08.2018 по справі № 818/831/18, а тому висновок суду про неналежний спосіб захисту порушених прав є помилковим.

Так, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що висновок суду першої інстанції про неналежний спосіб захисту порушених прав стосується позовних вимог про стягнення вихідної допомоги на суму 91,95 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що вказана позовна вимога вже була заявлена позивачем до того самого відповідача та з тих самих підстав по справі № 818/831/18, однак не вирішена судом при прийнятті рішення, що, відповідно до п.1 ч.1 ст.252 КАС України, забезпечує позивачу право на звернення із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, а не для подання повторного позову.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив в задоволенні адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року по справі № 480/3816/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя З.Г. Подобайло
Судді Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 10.06.2019 року