Справа № 520/9074/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 р.Справа № 520/9074/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків, повний текст складено 21.01.19 року по справі № 520/9074/18

за позовом ФОП ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 23.07.2018 № та рішень від 23.07.2018р. №, №, № , № .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019р. позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 23.07.2018 року про застосування фінансових санкцій № у сумі 10 000,00 грн. Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 23.07.2018 року про застосування фінансових санкцій № у сумі 17 000,00 грн. Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 23.07.2018 року про застосування фінансових санкцій № у сумі 17 000,00 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у сумі 596,30 грн.

Головне управління ДФС у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає , що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 в частині задоволення позову і ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов залишити без задоволення у повному обсязі.

ФОП ОСОБА_1 подав до суду заперечення на апеляційну скаргу , вважає її доводи необґрунтованими, просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу , а оскаржуване судове рішення - без змін.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що Головним управлінням ДФС у Харківській області була проведена фактична перевірка з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва і обігу підакцизних товарів, за результатами якої складено акт від 19.06.18 № 2486/20-40-40-01-10/.

Перевіркою встановлено правопорушення позивачем ст.11-1, ч. 14 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", п.12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Постанови КМ України "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" від 30.10.2008 № 957.

На підставі висновків перевірки податковим органом 23.07.2018р. прийнято :

-рішення № про застосування фінансових санкцій у сумі 10 000,0 грн. за роздрібну торгівлю тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін;

-рішення № про застосування фінансових санкцій у сумі 10 000,0 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни;

-рішення№ про застосування фінансових санкцій у сумі 17 000,0 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії;

-рішення № про застосування фінансових санкцій у сумі 17 000,0 грн. за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії;

-податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних санкцій у сумі 846,80 грн. за незабезпечення обліку товарів у встановленому порядку.

Частково задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятих ним рішень про застосування фінансових санкцій у сумі 10 000,0 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни , № про застосування фінансових санкцій у сумі 17 000,0 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії та № про застосування фінансових санкцій у сумі 17 000,0 грн. за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії.

Відмовляючи в іншій частині позову , суд виходив з того , що тютюнові вироби було реалізовано в роздрібній мережі за ціною, вищою від їх максимальної роздрібної ціни.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України, визначає Закон №481.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД; роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування; мінімальні оптово-відпускні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються за кодами виробів Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності за 1 літр 100-відсоткового спирту, обраховані виходячи з найнижчої оптової ціни на вітчизняну або контрактної вартості на імпортну продукцію та податків і зборів, які відповідно до чинного законодавства підлягають сплаті з одиниці продукції вітчизняними виробниками й імпортерами, та з урахуванням вартості тари; мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін на цю продукцію та торговельної надбавки.

Згідно із частиною 1 статті 17 Закону №481 за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Частиною 2 статті 17 Закону №481 встановлено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

В свою чергу статтею 18 Закону №481 Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Перевіркою встановлено , що позивач 09.09.2017р. здійснив продаж алкогольного напою "Вино irp. Fratelli, мускатне н/солодке, біле 0,75 л." за ціною 69,9 грн.

Зазначена обставина не заперечується сторонами.

Акт перевірки містить висновок про те, що станом на день реалізації вищезгаданого алкогольного напою мінімальна роздрібна ціна на вина у скляній тарі 0,75 л. у тому числі вина ігристі складає 79,19 грн. Натомість позивач наполягає, що 09.09.2017р. мінімальна роздрібна ціна на вина у скляній тарі 0,75 л. у тому числі вина ігристі складала 69,9 грн.

Фактично, спір між сторонами виник з приводу дати набрання чинності мінімальної роздрібної ціни на вина у скляній тарі.

Так , розмір мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008р. №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв".

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.11.2016р. №828 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 р. № 957" мінімальна роздрібна ціна на вина у скляній тарі 0,75 л. у тому числі на вина ігристі встановлена на рівні 69,9 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2017р. №634 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 р. №957" мінімальна роздрібна ціна на вина у скляній тарі 0,75 л. у тому числі на вина ігристі встановлена на рівні 79,19 грн. У пункті 2 Постанови зазначено, що ця постанова набирає чинності через 10 днів з дня її опублікування. Такий порядок набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України узгоджується із вимогами ч.1 ст. 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", відповідно до якої, постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Згідно з даними веб-сайту zakon.rada.gov.ua постанова Кабінету Міністрів України №634 від 09.08.2017р. вперше опублікована в газеті "Урядовий кур`єр" (№ 160) від 30.08.2017р.

За загальними правилами, визначеними ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Також суд бере до уваги позицію Міністерство юстиції України, викладену у листі від 15.09.1999р. № 22-5-228 з приводу строків набрання сили постановами Кабінету Міністрів України, на прикладі постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 № 857 "Про запровадження мінімальних цін на горілку та лікеро-горілчані вироби". Міністерство юстиції України, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 07.07.98 № 11РП/98, дійшло висновку, що перебіг строків для набрання чинності постановами Кабінету Міністрів України треба обчислювати в календарних днях, починаючи з дня наступного після того дня, з якого починається строк.

Постанова Кабінету Міністрів України №634 від 09.08.2017р., якою змінена мінімальна ціна на вина у скляній тарі 0,75 л., вперше опублікована в газеті "Урядовий кур`єр" (№ 160) від 30.08.2017р., то обчислення 10 днів на набрання нею чинності має починатись з 31.08.17, тобто на наступний день після її опублікування.

Відтак , постанова Кабінету Міністрів України №634 від 09.08.2017р. набрала чинності з 10.09.17

Враховуючи вищенаведене , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що реалізація позивачем 09.09.2017р. однієї пляшки вина за ціною 69,9 грн. відповідала, чинній мінімальній роздрібній ціні на такий вид алкогольних напоїв, тому рішення № про застосування фінансових санкцій у сумі 10 000,0 грн. за роздрібну торгівлю тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін прийнято безпідставно та підлягає скасуванню, а позов в цій частині підлягає задоволенню .

Щодо застосування фінансових санкцій у сумі 17 000,0 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії та застосування фінансових санкцій у сумі 17 000,0 грн. за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 15 Закону №481 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

В частині 1 статті 17 Закону №481 закріплено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Так, відповідно до частини 2 вказаної статті до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень; порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Перевіркою встановлено, що 14.02.2017р. ФОП ОСОБА_1 здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами за відсутності відповідних ліцензій.

При цьому , сторонами визнано , що позивач мав наступні ліцензії:

- на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями від 12.02.2016р. №55, терміном дії з 14.02.2016р. до 14.02.2017р. Наступна ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями має реєстраційний номер №979 від 07.02.2017р., терміном дії з 15.02.2017р. по 15.02.2018р.;

- на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами від 12.02.2016р. №56, терміном дії з 14.02.2016р. до 14.02.2017р. Наступна ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами має реєстраційний номер №980 від 07.02.2017р., терміном дії з 15.02.2017р.дo 15.02.2018р.

Ліцензія №979 від 07.02.2017р., терміном дії з 15.02.2017р. по 15.02.2018р. та ліцензія №80 від 07.02.2017р., терміном дії з 15.02.2017р. по 15.02.2018р., були отримані позивачем 14.02.2017р., що не спростовано сторонами.

Тобто, позивач не мав жодного наміру на порушення вимог діючого законодавства з питань ліцензування.

Фактично, дія ліцензій не переривалась, оскільки терміни дії даних ліцензій були безпосередньо визначені відповідачем шляхом визначення конкретного календарного дня її початку та закінчення. При цьому дата закінчення поєднана з прийменником "до", у зв`язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь.

Крім того, згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972р. строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі "dies a quo і спливають опівночі "diesadquem".

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "diesadquem" означає день, у який цей строк спливає. Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день "diesadquem" є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає "dies a quo", або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

З урахуванням наведеного самостійного зазначення відповідачем в ліцензіях кінцевої календарної дати її дії "до 14.02.2017" граматичного аналізу вжиття в ліцензіях їх кінцевої дати дії "до 14.02.2017" та положень Конвенції, висновок контролюючого органу щодо порушень позивачем вимог законодавства про ліцензування під час роздрібного продажу підакцизних товарів (алкогольних напоїв та тютюнових виробів) в останній день чинності ліцензій - 14.02.2017р. - є хибними.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 27.02.2018р. у справі №820/2767/17,на яку посилається податковий орган, зазначено про неправомірність продажу підакцизних товарів у день, що припадає на кінцеву дату "до 06.04.2017р.": «Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач мав ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями, строк дії яких був встановлений до 6 квітня 2017 року. 13 квітня 2017 року платником податків отримано дві нові ліцензії: на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а також на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробам. Строк дії нових ліцензій починався з 19 квітня 2017 року (а.с.17-18, 20-21). Таким чином, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, у період з 6 квітня 2017 року по 19 квітня 2017 року позивач не мав ліцензій на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, а отже, у нього було відсутнє право реалізації таких товарів у цей період. Фактичною перевіркою податкового органу встановлено факт реалізації тютюнових виробів та алкогольних напоїв 06 квітня 2017 року та 07 квітня 2017 року, що підтверджується електронним звітом по РРО ЕКСЕЛЛІО ДР-25, заводський номер 00006704 , що належить ОСОБА_1 (а.с. 34). Отже, судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що мав місце факт реалізації тютюнових виробів та алкогольних напоїв в період, коли діючі ліцензії, які надають право продажу таких товарів, у позивача були відсутні. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо правомірності винесення рішень про застосування фінансових санкцій від 20 червня 2017 року: № за роздрібну торгівлю тютюновими виробами за відсутності ліцензії; № за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за відсутності ліцензії.»

Однак, пізніше 25.04.2018р. дійшов Верховний Суд дійшов протилежного висновку у постанові по справі №815/4720/16 « Отже, термін дії даних ліцензій був особисто встановлені повноважним органом шляхом визначення конкретного календарного дня їх початку та закінчення. При цьому, дата закінчення поєднана з прийменником «до», у зв`язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. Крім того, згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem. За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає. Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця. З урахуванням наведеного граматичного аналізу вжиття в ліцензіях їх кінцевої дати дії «до 30.11.2015» та положень Конвенції, висновки судів попередніх інстанцій щодо недопущення позивачем порушень вимог Закону №481/95-ВР під час здійснення роздрібного продажу підакцизного товару (алкоголю та тютюну) в останній день чинності ліцензій - 30.11.2015 - є правильними.»

За таких обставин суд вважає, що в силу приписів ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція), ст.ст 6, 8, 19, 62,129 Конституції України, ст.8 КАС України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.4 Податкового кодексу України, рішень Європейського суду з прав людини у справі Щокін проти України (2010 рік, заяви № 23759/03 та № 37943/06) та у справі Серков проти України (2011 рік, заява 39766/05) усі сумніви стосовно розуміння змісту норм закону та оцінки обставин фактичної дійсності мають тлумачитись на користь платника податків.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211, ч.4 ст.242 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, адже спочатку сам видав ліцензію зі строком дії до 14.02.2017р., а потім сам же наклав штраф за продаж товару у межах указаного у тексті ліцензії часу.

Також, аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.12.2018р. №820/2208/18.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання доведеним факту реалізації позивачем 14.02.2017р. алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності відповідних ліцензій, тому рішення № про застосування фінансових санкцій у сумі 17 000,0 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії та № про застосування фінансових санкцій у сумі 17 000,0 грн. за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії підлягають скасуванню, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цих частинах.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в запереченнях на позов та з урахуванням яких суд апеляційної інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в касаційній скарзі наведено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року по справі № 520/9074/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя З.Г. Подобайло
Судді А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 10.06.2019 року