Справа № 645/6151/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бабкова Т.В.

11 червня 2019 р.Справа № 645/6151/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Кононенко З.О. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Львівській області сержанта поліції Пріня Назарія Петровича, поліцейського роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Львівській області сержанта поліції Лічкуна Михайла Олеговича про визнання дій протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В с т а н о в и л а:

16.10.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Львівській області сержанта поліції Пріня Н.П. (подалі - поліцейський Прінь Н.П.) при винесенні постанови серії ЕАВ № 633318 від 30.09.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП;

- скасувати постанову поліцейського Пріня Н.П. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 633318 від 30.09.2018 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.;

- визнати протиправними дії відповідача поліцейського роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Львівській області сержанта поліції Лічкуна М.О. (подалі - поліцейський Лічкун М.О.) при винесенні постанови серії ЕАВ № 633400 від 30.09.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП;

- скасувати постанову поліцейського Лічкуна М.О. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 633400 від 30.09.2018 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що оскаржувані постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованими, винесені без з`ясування всіх обставин у справі, без з`ясування дійсного власника автомобіля. Наведене свідчить про безпідставність притягнення його до відповідальності, а також спричинення матеріальних збитків.

Вказує, що під час вручення постанов поліцейськими не дотримано положень чинного законодавства, зокрема, ст. 268 КУпАП: не надано можливості надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката. При відсутності жодних доказів його провини, поліцейські грубо порушили вимоги ст. 252 КУпАП, не розглянувши об`єктивно в сукупності докази, упереджено поставилися до нього, виносячи постанови без будь-якого розгляду справи, вивчення доказів.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (подалі - УПП у Львівській області ДПП) зазначає, що відеозаписом події, знятим нагрудним відео-реєстратором поліції, достовірно підтверджуються обставини того, що 30.09.2018 року на вул. Університетській у м. Львові патрульні поліцейські виявили автомобіль марки AUDI А6, н.з. НОМЕР_1 , припаркований з порушенням пп. 15.9 «г», 15.10 «а» розділу «Зупинка і стоянка» Правил дорожнього руху України (подалі - ПДР України). Поліцейський Лічкун М. О. , керуючись ст.ст. 265-2, 265-4 КУпАП, прийняв рішення про евакуацію автомобіля, та у присутності двох свідків склав акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Цього ж дня, позивач прибув за адресою зберігання автомобіля на спеціальний майданчик, та не заперечував факт, що саме він здійснив зупинку з порушенням правил зупинки/стоянки. При перевірці документів, патрульні поліцейські виявили відсутність у водія полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Зеленої карти).

З урахуванням обставин справи, офіцери поліції, у відповідності до вимог ст.ст. 278, 279, 280 КУпАП, провели розгляд справ. У тому числі, оцінили усні пояснення позивача про те, що він особисто здійснив стоянку автомобіля з порушенням правил зупинки/стоянки, за звичкою змінює номерні знаки автомобіля, та належним транспортному засобу номерним знаком являється НОМЕР_2 . При цьому, ним не пред`явлено на вимогу поліс обов`язкового страхування. За таких обставин, поліцейські винесли оскаржувані позивачем постанови, якими визнали його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Заявник відзиву вказує, що вимога позивача ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідачів задоволенню не підлягають, оскільки виходять за межі повноважень суду, визначених ч. 3 ст. 286 КАС України.

У додатково поданій суду першої інстанції заяві позивач ОСОБА_1 просить врахувати ту обставину, що подані відповідачами докази у справі стосуються автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 , а оскаржувані постанови винесені стосовно автомобіля з номерним знаком НОМЕР_2. Надав на підтвердження цієї обставини свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу AUDI А6, н.з. НОМЕР_2 .

Крім наведеного, у поданій заяві позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати на правову допомогу у розмірі 10.000,00 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.03.2019 року (рішення у повному обсязі складено 28.03.2019 року) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.

Висновок суду вмотивований тим, що в супереч положенням ст. 283 КУпАП в постанові про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП зазначено про час вчинення адміністративного правопорушення 30.09.2018 року 12 год. 41 хв., також, містяться невірні дані про державний номерний знак транспортного засобу, наявні вказівки про здійснення зупинки транспортного засобу саме водієм ОСОБА_1 , що не відповідає фактичним обставинам справи. Таким чином, постанова серії ЕАВ № 633318 від 30.09.2018 року підлягає скасуванню.

З огляду на обставини справи, та об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд визначився, що фактично позивача передчасно притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, яке полягало у не пред`явленні для перевірки поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в той час, як жодним транспортним засобом на момент такої вимоги працівників поліції ОСОБА_1 не керував, а транспортний засіб Audi A6 НОМЕР_2 державний номерний знак НОМЕР_1 знаходився на зберіганні у органів поліції за адресою: м. Львів, вул. Вітовського, 57.

При цьому, суд зазначив, що розгляд справ про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП здійснено поліцейськими УПП у Львівській області ДПП за місцем тимчасового зберігання транспортного засобу автомобілю Audi A6 НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1 , на спеціальному майданчику за адресою: м. Львів, вул. Вітовського, 57.

Також, суд зазначив, що, відповідачами проігноровано положення ст. 36 КУпАП, відповідно до якої, передбачено порядок накладення адміністративних стягнень при вчиненні однією особою кількох адміністративних правопорушень шляхом накладання стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі УПП у Львівській області ДПП, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник зазначає, що за умови доведеності самого факту вчинення позивачем порушення правил стоянки, яке створило загрозу безпеці дорожнього руху, враховуючи мету адміністративного судочинства та принцип невідворотності покарання, така формальність, як зазначення у постанові даних про час вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, не може бути підставою для скасування по суті правильного рішення суб`єкта владних повноважень.

Вказує, що судом не враховано, що позивач після зупинки транспортного засобу по вул. Університетській, 1 у м. Львові змінив номерний знак автомобіля НОМЕР_1 на НОМЕР_2, відтак, зазначення у постанові про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 633318 від 30.09.2018 року номерного знаку транспортного засобу Audi A6 - НОМЕР_2 відповідає реєстраційним документам на цей автомобіль.

Заперечення позивача з приводу того, що керування автомобілем та його зупинку, стоянку здійснив не він, а його друзі, - не логічні, та спростовуються матеріалами справи.

З огляду на те, що матеріалами справи достовірно підтверджується факт керування позивачем вказаним вище автомобілем, то висновок судді про передчасність притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП безпідставний та необґрунтований.

Крім цього, висновок суду першої про порушення відповідачами ст. 36 КУпАП не відповідає законодавству, оскільки спірні постанови винесені різними посадовими особами та у різний час.

Окрім наведеного, оскаржуване судове рішення в частині визнання дій відповідачів протиправними виходить за межі наданих суду повноважень.

У додаткових поясненнях скаржник зазначає, що рішення у цій справі може вплинути на права та інтереси УПП у Львівській області ДПП у випадку заявлення позивачем вимог про відшкодування матеріальної або моральної шкоди, з підстав прийняття відповідачами оскаржуваних постанов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надійшов, що не перешкоджає розгляду справи.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» установлено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду визначена, зокрема, ст. 1174 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1174 ЦК України унормовано, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Від імені органів Національної поліції України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року, № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Судом установлено, що 30.09.2018 року о 12 год. 47 хв. поліцейським роти № 3 батальйону № 1 УПП у Львівській області сержанта поліції Прінь Н.П. винесено постанову серії ЕАВ № 633318 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. /а.с. 5/.

За скоєння означеного правопорушення позивач був підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Зі змісту постанови убачається, що накладення адміністративного стягнення відбулося внаслідок звинувачення ОСОБА_1 у тому, що 30.09.2018 року о 12 год. 41 хв. в м. Львові по вул. Університетській, 1, керуючи автомобілем Audi A6 НОМЕР_2, він здійснив стоянку ближче 10 метрів до пішохідного переходу, чим створив загрозу безпеці дорожнього руху України, чим порушив п. 15.10.а ПДР України.

Колегія суддів зазначає, що п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За визначенням пункту 15.10.а ПДР України, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ст. 283 КУпАП).

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

У справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Як убачається із тексту постанови /а.с. 5/ поліцейський Прінь Н.П., в порушення вимог ст. 283 КУпАП, не зазначив в постанові технічний засіб, яким ним було здійснено фото або відеозапис, що виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

Колегія суддів зауважує, що оскаржувана постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.01.2019 року по справі № 592/5576/17 (К/9901/33984/18), у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надана відповідачем копія відеозапису не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів не приймає до уваги у якості доказу по справі інформацію оптичного носія інформації - диску DVD-R, який доданий УПП у Львівській області ДПП до відзиву на позов ОСОБА_1 та має відео інформацію відносно наведеної ситуації /а.с. 36/.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Отже відсутність доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП дає підстави дійти до єдиного варіанту рішення - утриматися від її складання.

Крім наведеного, судовим розглядом установлено, що 30.09.2018 року 13 год 24 хв. поліцейським роти № 1 батальйону № 2 УПП у Львівській області сержант поліції Лічкуном М.О. винесено постанову серії ЕАВ № 633400 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. /а.с. 6/,

Зі змісту постанови убачається, що накладення адміністративного стягнення відбулося внаслідок звинувачення ОСОБА_1 у тому, що він 30.09.2018 року о 12 год. 51 хв. в м. Львові по вул. Дмитра Вітовського, 57, при перевірці документів, після евакуації автомобіля Audi A6 НОМЕР_2, він не мав при собі та не пред`явив діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності або зелену карту, чим порушив п. 2.1 Ґ ПДР України.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно із ст. 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За визначенням п. 2.1 "ґ" ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно із п. 2.4 "а" ПДР України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:

відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України (п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

З урахуванням встановленої обставини про те, що на момент відповідної вимоги поліцейського Личкуна М.О. позивач не керував будь-яким транспортним засобом, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, зазначає про передчасність притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, яке полягало у не пред`явленні для перевірки поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП про те, що вимоги про визнання протиправними дій відповідачів, в розумінні ч. 3 ст. 286 КАС України, виходять за межі повноважень суду, колегія суддів зазначає, що за приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами ч.ч. 1 та 4 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6). Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (ч. 4 ст. 6).

Спростовуючи інші доводи позивача ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.02.2018 року по справі 536/583/17, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Крім цього, колегія суддів враховує висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 17.05.2018 року по справі № 753/4366/17, згідно з якими, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Інші доводи і заперечення учасників справи висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 316 КАС України).

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 КАС України відсутні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 286, 271, 272 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Калитка