Справа № 440/3723/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 р.Справа № 440/3723/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава, повний текст складено 28.01.19 року по справі № 440/3723/18

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі також відповідач, ДПІ у м. Полтаві), Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2019р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області № від 14 липня 2016 року визнано протиправним та скасовано. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у м.Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у сумі 704,80 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у м.Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області витрати на правову допомогу у сумі 1921,0 грн.

ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду , подало апеляційну скаргу , вважає , що при прийнятті даного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального права саме: пп. 14.1.60 п. 14.1 ст. 14, п.201.10, пп. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України (далі ПК України), п.2 та п. 9 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладні затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 та порушено норми процесуального права, а саме: ст.ст. 7, 72, 78, 242, 245 КАС України, надано невірну правову оцінку обставинам справи та наявним у справі доказам . Просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2019р. та винести нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач подав до суду заперечення на апеляційну скаргу , вважає доводи апеляційної скарги неприйнятними, та такими, що не відповідають обставинам справи та чинному законодавству, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що в період з 24.05.2016 по 25.05.2016 посадовими особами ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області проведено позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами перевірки складено акт від 27.05.2016 № 1714/16-01-13-05-10/ .

Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема п. 173.2 статті 173 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік на суму 5487 грн 29 коп.: позивач не задекларував суму доходу, отриманого від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року двох та більше об`єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/ або мотоцикла, та/ або мопеда у сумі 109 745 грн 83 коп.

На підставі акту перевірки ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області винесене податкове повідомлення-рішення № від 14.07.2016, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 6 859 грн 11 коп., з них: за податковим зобов`язанням - 5487 грн 29 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1371 грн 82 коп.

Позивач не погодився з таким податковим повідомленням-рішенням, у зв`язку з чим оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з відсутності підтвердження висновку контролюючого органу про те, що протягом звітного періоду (2013 року) позивач здійснив реалізацію двох легкових автомобілів, тобто підстав для застосування п. 173.2 статті 173 Податкового кодексу України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпунктів 14.1.54, 14.1.56 пункту 14.1. статті 14 Податкового Кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді, зокрема, доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів.

Згідно підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового Кодексу України платником податку, зокрема, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Пунктом 163.1 статті 163 Податкового Кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Як встановлено підпунктами 164.1.1, 164.1.2, 164.1.3 пункту 164.1, підпунктом 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 Податкового Кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Згідно підпункту 164.2.4 пункту 164.1 статті 164 Податкового Кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172 - 173 цього Кодексу.

Пунктом 173.1 статті 173 Податкового кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дохід від продажу (обміну) об`єкта рухомого майна (крім легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів) визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче оціночної вартості цього об`єкта, визначеної згідно із законом.

Дохід від продажу (обміну) легкового автомобіля, мотоцикла, мопеда визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче середньоринкової вартості відповідного транспортного засобу або не нижче його оціночної вартості, визначеної згідно із законом (за вибором платника податку).

Відповідно до п. 173.2 статті 173 Податкового кодексу України, як виняток із положень пункту 173.1 цієї статті, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року одного з об`єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, не підлягає оподаткуванню.

Дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року двох та більше об`єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 173.3 статті 173 Податкового кодексу України, у разі якщо стороною договору купівлі-продажу об`єкта рухомого майна є юридична особа чи фізична особа - підприємець, така особа вважається податковим агентом платника податку та зобов`язана виконати всі визначені цим розділом функції податкового агента. При цьому податковий агент утримує податок за ставками, визначеними відповідно до пунктів 173.1 або 173.2 цієї статті з урахуванням інформації про черговість продажу рухомого майна, зазначеної платником податку у договорі купівлі-продажу чи в окремій заяві.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Матеріали справи свідчать , що підставою для нарахування відповідачем податкового зобов`язання став висновок про те, що протягом звітного періоду (2013 року) позивач здійснив реалізацію двох легкових автомобілів, а саме: в акті перевірки зазначено, що ОСОБА_1 в ІІІ та ІV кварталах 2013 року отримав дохід від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року двох об`єктів рухомого майна за ознакою доходу "105" в сумі 27600 грн та 109745 грн 83 коп. за посередництвом ТОВ "ПІК-АВТО" та ТОВ "Білар", відповідно.

У відповідь на адвокатський запит ТОВ "ПІК-АВТО" повідомило, що у 2013 році між ТОВ "ПІК-АВТО" та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу частин транспортних засобів, а саме: договір № 28-цд від 15.09.2013, предметом якого був кузов VIN-код НОМЕР_1 загальною вартістю 27 600 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те , що кузов автомобіля фактично є частиною конструкції автомобілю , його складовою частиною.

Отже, позивач , реалізуючи кузов (складову частину автомобілю) , протягом 2013 року за посередництвом ТОВ "ПІК-АВТО" не здійснював реалізацію легкового автомобіля.

Відповідно до довідки Територіального сервісного центру № 5341 Регіонального сервісного центру в Полтавській області МВС України від 10.10.2018 № 4609, вбачається, що з права власності позивача у 2013 році вибув лише один зареєстрований за ним транспортний засіб - AUDI 100, 1987 року випуску.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що протягом звітного періоду (2013 року) позивач здійснив продаж лише одного автомобіля, а також продаж частини транспортного засобу - автомобільного кузову VIN-код НОМЕР_1 .

Докази того , що протягом звітного періоду (2013 року) позивач здійснив реалізацію двох легкових автомобілів матеріали справи не містять та відповідачем до суду не надано, тобто підстави для застосування п. 173.2 статті 173 Податкового кодексу України відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесеного податкового повідомлення- рішення належним чином в суді не довів, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в запереченнях на позов та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до п.6 ч.6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зідно п. 2) ч.5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню 2) судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Колегія суддів зазначає, що дана справа відноситься до справ незначної складності в розумінні п.6 ч.6 ст. 12 КАС України, тому постанова суду апеляційної інстанції у даній справі набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року по справі № 440/3723/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя З.Г. Подобайло
Судді Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 10.06.2019 року