Справа № 620/204/19
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/204/19 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 позов задоволено

Визнано протиправною відмову Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо не призначення достроково пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_1 достроково пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.09.2018.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що суд першої неповно встановив обставини справи, його висновки не відповідають положенням закону, позаяк позивач не має права на призначення достроково пенсії за віком на підставі ст. 115 Закону № 1058-VI, оскільки зменшення пенсійного віку передбачено лише одному з батьків, а дружина позивача використала своє право вибору на отримання пенсії.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно довідок від 15.02.2019 № 32 та від 15.02.2019 № 66 ОСОБА_3 перебуває на обліку в Чернігівському ОУПФУ та отримує соціальну пенсію, як особа з інвалідністю ІІІ групи з дитинства відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Чернігівським ОУПФУ під час перевірки встановлено, що позивач проживає разом з ОСОБА_3 та здійснює за останнім догляд, про що складено акт перевірки факту догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років від 17.09.2018 № 4852/1.

По досягненню 55-річного віку та страхового стажу понад 34 роки позивач 17.09.2018 звернувся до відповідача з заявою та пакетом документів для призначення пенсії у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви про призначення пенсії позивачем, у тому числі, долучено заяву від ОСОБА_2 (дружини), згідно якої остання відмовляється на користь позивача від права на оформлення дострокової пенсії за віком, оскільки сама є особою з інвалідністю ІІ групи та отримує відповідну пенсію, що підтверджується матеріалами справи.

Листом від 21.12.2018 № 30443/06 відповідач розглянувши документи та врахувавши норми п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідні роз`яснення Пенсійного фонду України та Міністерства праці та соціальної політики України відмовило позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком, як батьку особи з інвалідністю з дитинства, оскільки дружина позивача (мати ОСОБА_3 ) отримує пенсію по інвалідності з 05.01.1994.

Не погоджуючись із зазначеними висновками та відмовою відповідача, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що дострокова пенсія за віком призначається одному з батьків, в даному випадку батькові, за згодою матері у випадку досягнення встановленого віку та наявності страхового стажу.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Статтею 10 Закону встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Пунктом 3 частини першої статті 115 Закону встановлено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому, до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Тобто, дострокова пенсія за віком призначається одному з батьків, в даному випадку батькові за згодою матері у випадку досягнення встановленого віку та наявності страхового стажу.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта, як на підставу правомірності відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії, стосовно того, що дружина позивача - ОСОБА_2 використала своє право вибору на отримання пенсії до досягнення пенсійного віку, позаяк дружина позивача з січня 1994 року отримує пенсію по інвалідності, оскільки сама є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок загального захворювання, та письмово відмовилася на користь свого чоловіка - позивача від права на оформлення дострокової пенсії за віком, як одного з батьків особи з інвалідністю.

В контексті викладеного, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, оскільки останнім дотримано встановлених вимог чинного законодавства для отримання вказаного виду пенсії, що вказує на обгрунтованість позовних вимог.

Разом з тим, апеляційна скарга не містить посилань на норми матеріального або процесуального права, які б спростовували вищевказаний висновок та свідчили про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

В частині доводів апелянта щодо необґрунтованого стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Згідно з п.п. 1 - 3 ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо.

Враховуючи викладене, та те, що адвокатом Переверзєвим О.О. надано правову допомогу позивачу, а саме: консультація з приводу спірних правовідносин в кількості 1 година, вартістю 700,00 грн; аналіз законодавства, практики Верховного Суду (практика Верховного Суду за конкретно даними правовідносинами - відсутня) в кількості 1 година, вартістю 700,00 грн. та складання позову, виготовлення копій, копій додатків, направлення позову в кількості 2 години, вартістю 700,00 грн. (а.с.16), а всього на загальну суму 2800,00 грн., що підтверджується квитанцією про сплату від 15.01.2019 № 1 (а.с.18), суд першої інстанції вірно вказав, що понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України. Крім того, апелянтом не обґрунтовано невідповідність розміру судових витрат заявлених до відшкодування позивачем.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя-доповідач Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук