Справа № 640/7773/19
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

11 червня 2019 року м. Київ № 640/7773/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у письмовому порядку заяву начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області Андруся Василя Васильовича про забезпечення позовної заяви у справі за позовом начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області Андруся Василя Васильовича до Фонду державного майна України, треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Волинській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

Начальник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області Андрусь Василь Васильович звернувсь до суду з позовною заявою до Фонду державного майна України, треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Волинській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

До відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярії) суду від начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області Андруся Василя Васильовича надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Фонду державного майна України від 06.03.2019 №232 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України», зупинення дії наказу Фонду державного майна України від 15.05.2019 №459 «Про визначення дня початку роботи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях» та заборони Фонду державного майна України та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення реорганізації Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області на виконання наказу №232 від 06.03.2019 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України» та наказу Фонду державного майна України від 15.05.2019 №459 «Про визначення дня початку роботи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Необхідність забезпечення позову заявником обґрунтовується наступним.

Начальник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області Андрусь В.В. у своєму клопотанні про забезпечення позову наголошує на тому, що невжиття заходів забезпечення позову в може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів керівника регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області як позивача, за захистом яких останній звертається до суду, оскільки фактична реалізація наказу Фонду державного майна України №232 від 06.03.2019 за час розгляду адміністративної справи призведе до того, що у випадку задоволення позовних вимог та скасування наказу Фонду державного майна України, повернення статусу юридичної особи - Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Закарпатській області буде неможливим, переведення та звільнення працівників будуть незаконними, а отже, доведеться докласти значних зусиль та понести витрати для повторного переведення та поновлення відповідних працівників на посадах, або взагалі неможливим у зв`язку з припинення регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, тому ОСОБА_1 вважає за необхідне застосувати такий вид забезпечення позову як заборона відповідачу та будь-яким іншим особам (фізичним та юридичним) вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення реорганізації Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області на виконання наказу №232 від 06.03.2019.

Також, позивач зазначає, що наказом Фонду державного майна України від 15.05.2019 №459 «Про визначення дня початку роботи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях» визначено день початку роботи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - 15 травня 2019 року та надано повноваження начальнику Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях Копачу М.І. забезпечити здійснення повноважень та виконання функцій, покладених на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

За твердженням позивача наказ Фонду державного майна України від 15.05.2019 №459 «Про визначення дня початку роботи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях» підтверджує те, що у зв`язку з неправомірними діями Фонду державного майна України з 15.05.2019 регіональні відділення Фонду державного майна України по Закарпатській, по Львівській та по Волинській областях позбавлені повноважень виконувати покладені на них функції і виключно формально існують до моменту звільнення усіх працівників, посади яких підлягають скороченню та/або які не надали згоду на їх переведення на інші посади.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Слід зауважити, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Так, у вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Необхідно зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для такого забезпечення позову.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь - яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч. 1 ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 Європейський суд з прав людини у справі «Інтерсплав проти України» наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Таким чином, перевіривши зазначені в заяві позивача про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши докази, які уже містяться у матеріалах справи, суд прийшов до висновку про необґрунтованість заяви та про відсутність підстав для її задоволення, оскільки вимоги щодо забезпечення позову є передчасними та без розгляду справи по суті з встановленням усіх фактичних обставин справи та дослідженням доказів, що мають значення для вирішення даної справи, неможливо в даному випадку забезпечити позов.

Необхідно наголосити на тому, що за жодних умов заходи забезпечення позову не можуть бути використані як санкція для відповідача або як спосіб примусити відповідача діяти певним чином під загрозою заподіяння збитків шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а також не можуть бути наслідком зловживання позивачем своїми правами на шкоду відповідачеві з санкціонованого дозволу суду.

Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем.

Суд зазначає, що у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову шляхом шляхом зупинення дії наказу Фонду державного майна України від 06.03.2019 №232 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України», зупинення дії наказу Фонду державного майна України від 15.05.2019 №459 «Про визначення дня початку роботи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях» та заборони Фонду державного майна України та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення реорганізації Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області на виконання наказу №232 від 06.03.2019 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України» та наказу Фонду державного майна України від 15.05.2019 №459 «Про визначення дня початку роботи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях» призведе до фактичного вирішення даної адміністративної справи по суті.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що підстави для забезпечення позову в даному випадку відсутні.

Керуючись статтями 150 - 154, 241, 243, 256, 293 - 297 КАС України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області Андруся Василя Васильовича про забезпечення позовної заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко