Справа № 200/5374/19-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 р. Справа№200/5374/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, яке полягає у невиплаті пенсії, починаючи з липня 2018 року, зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальшого призупинення її виплати.

Ухвалою від 19 квітня 2019 року суд залишив позовну заяву без руху та встановив позивачу строк 10 днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків шляхом належного оформлення позовної заяви відповідно до вищезазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, надання (надіслання) суду клопотання про поновлення строків звернення до суду із зазначенням обґрунтувань поважності їх пропуску, надання належним чином засвідчену копію оскаржуваного рішення.

Ухвалою від 2 травня 2019 року суд продовжив ОСОБА_1 строк протягом 10 днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків позовної заяви шляхом належного оформлення позовної заяви відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, надання належним чином засвідченої копії оскаржуваного рішення відповідача, а у разі неможливості надання такого рішення - зазначення причин неможливості такого надання чи обґрунтованого клопотання про витребування такого рішення.

15 травня 2019 року позивач виконав вимоги ухвал суду від 19 квітня 2019 та від 2 травня 2019 року у повному обсязі, чим усунув їх недоліки.

Ухвалою від 20 травня 2019 року позовну заяву позивача прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 200/5374/19-а за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Одночасно, суд задовольнив клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, задовольнив клопотання та визнав причини пропуску строку звернення позивача із позовом до суду та частково задовольнив клопотання позивача про витребування доказів.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач у позовній заяві зазначив, що перебуває на обліку у відповідача з листопада 2014 року, де отримувала пенсійні виплати до серпня 2017 року на рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк». Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року було поновлено виплату її пенсії, проте з липня 2018 року виплата пенсії позивачу так в не почалась із посиланням на те, що у рішенні суду відсутній припис «довічно». Також, позивач зауважила, що вимога відповідача у наданні довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є необґрунтованою, з огляду на те, що позивачем було придбано житлове приміщення у Дзержинську (нині - Торецьк) у 2011 році.

В установлений судом строк відповідачем на адресу суду надано відзив на позовну заяву позивача, у якому заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на нормативно-правові акти з питань соціального забезпечення внутрішньо переміщених осіб та зауважив, що особа, яка зареєструвала місце проживання на території, підконтрольній українській владі після початку антитерористичної операції (з 7 квітня 2014 року) вважається внутрішньо переміщеною особою. Крім того, відповідач резюмував, що на теперішній час підстав для поновлення виплати пенсії позивачу не має. Відповідач також посилався на пропуск позивачем строку звернення до суду. Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача утриматися від подальшого призупинення виплати пенсії, відповідач заперечив, що в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають тільки порушені права, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року в адміністративній справі № 805/2349/18-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Дзержинськ Донецької області про визнання дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Дзержинськ Донецької області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії, починаючи з 1 серпня 2017 року та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Дзержинськ Донецької області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 1 серпня 2017 року. Рішення суду в межах присудження суми пенсії за один місяць звернуто до негайного виконання.

Суд зазначає, що згідно приписів частини 4 статті 78 КАС України обставини справи, встановлені в адміністративній справі № 805/2349/18-а доказуванню не підлягають.

Також, судом встановлено, що з липня 2018 року по травень 2019 року включно позивач пенсійні виплати не отримував. Як вбачається зі змісту наданого відповідачем відзиву виплату пенсії позивачу припинено з 1 липня 2018 року «до з`ясування фактичного перебування громадянки ОСОБА_1 ».

Крім того, судом встановлено, 19 листопада 2014 року позивач зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 15 квітня 2019 року № 37198 зареєстрована за вищезазначеною адресою з 19 листопада по теперішній час.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_1 7 жовтня 2011 року придбали у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується також витягом з Державного реєстру правочинів № 10477063 від 7 жовтня 2011 року. 9 грудня 2011 року ? частка власності на зазначене майно зареєстровано за позивачем.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 25 березня 2019 року № 06/- відповідно до Єдиної Web-орієнтованої інформаційної технології формування сегменту «Облік ВПО» та до Єдиної інформаційної бази про внутрішньо переміщених осіб України (архів) станом на 25 березня 2019 року на обліку в Управлінні соціального з захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області як внутрішньо переміщена особа не перебуває та не перебувала; із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не зверталась.

20 листопада 2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою про запит її пенсійної справи з управління Фонду в Ленінському районі м. Донецька, де позивач отримувала пенсійні виплати за адресою: АДРЕСА_3 .

Як встановлено судом раніше та не заперечується сторонами по справі, позивача було взято на пенсійний облік відповідача де вона перебуває на теперішній час.

Листом відповідача від 7 вересня 2018 року вих. № 241/К-02-02-08 позивача поінформовано, що з 1 серпня 2017 року виплату її пенсії припинено до з`ясування місця фактичного проживання. У подальшому, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року розпорядженням від 4 травня 2018 року № 189011 управлінням поновлено виплату пенсії з 1 серпня 2017 року та заборгованість за період з 1 серпня 2017 року по 30 червня 2018 року виплачено в червні 2018 року. також, у зазначеному листі позивачу повідомлено, що відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596, уповноваженим банком на виплату пенсії внутрішньо переміщеним особам є АТ «Ощадбанк». Тож, для поновлення виплати пенсії позивачу запропоновано звернутися до відповідача із відповідною заявою, надавши копію паспорту, ідентифікаційного коду, довідку управління соціального захисту населення про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та реквізити рахунку АТ «Ощадбанк».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 зазначеного Закону, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 4.12 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Постанова № 22-1) передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (надалі - Закон № 1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно з положеннями статті 3 Закону № 1382-IV документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є:

- паспорт громадянина України,

- тимчасове посвідчення громадянина України,

- посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання,

- посвідчення біженця,

- посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту,

- посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Нормами статті 6 зазначеного Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Як встановлено судом, позивач реалізувала своє конституційне право щодо вільного вибору постійного місця проживання, перемістившись до м. Дзержинськ (нині - м. Торецьк) Донецької області, де зареєструвалась за новою адресою у встановленому чинним законодавством порядку.

Закон України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (надалі - Закон № 1706 VII) відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Внутрішньо переміщеною особою, відповідно до норм частини першої статті 1 зазначеного Закону є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті 1 Закону № 1706 VII).

Нормами статті 5 Закону № 1706 VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

З аналізу зазначених норм законодавства, суд доходить висновку, що оскільки позивач з 19 листопада 2014 року фактично проживає на підконтрольній українській владі території, положення зазначеного закону на позивача не поширюються.

За таких обставин, суд доходить висновку, що виплата позивачеві пенсі має бути здійснена управлінням на загальних підставах - тобто без застосування до позивача нормативно-правових актів з питань соціального забезпечення внутрішньо переміщених осіб. Як наслідок, вимога відповідача щодо пред`явлення реквізитів саме АТ «Ощадбанку» є незаконною, оскільки позивач на загальних підставах має право обирати уповноважений банк на свій розсуд.

Отже, суд визнає безпідставними посилання відповідача на норми постанов Кабінету Міністрів України, якими визначено порядок здійснення соціальних виплат (у тому числі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, оскільки дані нормативно-правові акти регулюють правовідносини щодо здійснення соціальних виплат та порядок взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та жодним чином не застосовуються до пенсійного забезпечення громадян, яке гарантується Конституцією України.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїх рішеннях від 07 березня 2018 року по справі № 242/3044/17 (адміністративне провадження № К/9901/2631/17), від 13 лютого 2018 року по справі № 234/11095/17 (адміністративне провадження № К/9901/163/17).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Тож, обираючи ефективний спосіб порушеного права, суд вважає за необхідне задовольнити позов, шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії та зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії та сплатити виниклу заборгованість з пенсії на загальних підставах.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів прийняття відповідачем окремого рішення щодо припинення позивачу виплати пенсії позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також, задоволенню не підлягають вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача утриматись від подальшого призупинення виплати пенсії, оскільки в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права та суд не може задовольняти позовні вимоги на майбутнє тож, позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до статті 139 КАС України питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 пенсії з 1 липня 2018 року.

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22) поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 1 липня 2018 року на загальних підставах.

Звернути до негайного виконання рішення суду щодо зобов`язання Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22) поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 1 липня 2018 року на загальних підставах - у межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 10 червня 2019 року. Повне судове рішення складено 10 червня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.