Справа № 300/707/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4963/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С.М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта Куцик В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року (постановлену головуючим суддею Біньковська Н.В. у м. Івано-Франківськ) про повернення позовної заяви у справі № 300/707/19 за адміністративним позовом Заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави до Вигодської селищної ради , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Філія державної установи «Центр пробації» в Івано - Франківській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить визнати протиправною бездіяльність з приводу відмови у забезпеченні виконання ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт; зобов`язати розглянути питання про вжиття заходів для погодження переліку об`єктів, на яких порушники виконують суспільно корисні роботи, та видів таких робіт із Долинським міськрайонним сектором філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 позовну заяву повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а матеріали справи направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо порушення ними правил об`єднання позовних вимог, оскільки обидві позовні вимоги, які є основною та похідною підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Пунктом 6 ч. 4 ст. 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Частиною 1 ст.172 КАС України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Разом з цим, заборона щодо об`єднання в одне провадження кількох вимог встановлена ч. 4, 5 ст.172 КАС України, відповідно до яких не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. та щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Відтак лише у разі порушення правил об`єднання позовних вимог, що може полягати виключно в об`єднанні в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, або щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам, позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Дослідивши зміст позовної заяви колегія судів встановила, що позивачем фактично оскаржуються протиправні дії відповідача щодо не вжиття заходів для погодження переліку об`єктів, на яких порушники виконують суспільно корисні роботи, та видів таких робіт із Долинським міськрайонним сектором філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, що в свою чергу ставить похідну вимогу щодо бездіяльності з приводу відмови у забезпеченні виконання ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені позовні вимоги слід розглядати за правилами адміністративного судочинства та законодавством не встановлено виключну підсудність таких позовних вимог різним судам, що виключає можливість повернення позову позивача на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, з огляду на відсутність порушення правил об`єднання позовних вимог.

А тому суд вважає, що в даному випадку позивачем дотримано вимоги, передбачені ст. 172 КАС України, оскільки позовні вимоги, наведені позивачем у позові, заявлені до одного відповідача, пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами.

Наведене свідчить про відсутність передбачених п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України обставин, за яких суд постановляє ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.1997 №4 75/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, оскільки виявлені недоліки позовної заяви повинні бути такими, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

Відтак, рішення суду про повернення позовної заяви є передчасним, оскільки застосовані судом першої інстанції наслідки не були пропорційні, обмежили право доступу до суду і стали перешкодою для захисту прав позивачки.

Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Відтак, з врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року про повернення позовної заяви у справі № 300/707/19 - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 11 червня 2019 року