Справа № 440/4688/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Кукоба О.О.

29 травня 2019 р.Справа № 440/4688/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування рішення, -

Встановила:

27.12.2018 року позивач Вищий навчальний заклад Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» (подалі - ВНЗ «ПУЕТ») звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати рішення відповідача Головного управління ДФС у Полтавській області (подалі ГУ ДФС у Полтавській області) від 14.12.2018 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у загальному розмірі 2.856.396,93 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на те, що спірним рішенням протиправно застосовано до ВНЗ «ПУЕТ» штрафні санкції та нарахована пеня за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску, оскільки платіжне доручення про перерахування єдиного соціального внеску подано до банківської установи ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» в межах строку, встановленого ч. 8 ст. 9 від 08.07.2010 року №2464-VI Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (подалі - Закон № 2464-VI).

На думку позивача, платник податків, який ініціював банківський переказ зі сплати податків, зборів та інших платежів до бюджету та державних цільових фондів, звільняється від відповідальності за перерахування не в повному обсязі або несвоєчасне зарахування банком сплачених коштів до бюджету, включаючи нарахування пені або штрафних санкцій, оскільки відповідальність за зарахування цих коштів покладено законом на банківську установу, яка здійснює обслуговування платника.

Заперечуючи проти позову, у відзиві ГУ ДФС у Полтавській області посилається на правомірність та обґрунтованість спірного рішення, з огляду на наявність за особовим рахунком позивача недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску.

У відповідь на відзив ВНЗ «ПУЕТ» звертає увагу, що обставини виконання обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску за березень 2015 року підтверджені рішенням судів, що набрали законної сили у справі № 816/4664/15 від 19.01.2016 року, у справі № 816/36/16 від 28.01.2016 року, у справі № 816/479/16 від 28.04.2016 року.

У запереченнях на відзив ГУ ДФС у Полтавській області посилається на порушення позивачем законодавчо визначеного строку сплати єдиного внеску.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 року (повний текст рішення складений 11.03.2019 року) позовні вимоги ВНЗ «ПУЕТ» задоволені у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.

Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 14.12.2018 року № ) про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Судом проведений розподіл судових витрат, а саме: стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Полтавській області на користь позивача судові витрати у розмірі 42.845,96 грн.

Висновок суду першої інстанції вмотивований висновком про безпідставність застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску, як передумови прийняття відповідного рішення, оскільки позивач надав усі необхідні докази на підтвердження дій по своєчасній сплаті єдиного внеску, а затримка перерахування виникла через дії банківської установи, за яку позивач відповідальності не несе. Відтак, обґрунтованість даної підстави не знайшла свого підтвердження у ході судового розгляду.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ДФС у Полтавській області, фактично посилаючись на доводи зазначені у заявах по суті, поданих суду першої інстанції, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимоги позивач у повному обсязі.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом не забезпечено повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, тобто, винесене рішення є необґрунтованим.

Також вказує, що позивач належним чином не виконав вимоги норми ст. 9 Закону № 2464-VI.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на безпідставність та необґрунтованість мотивів та підстав зазначених відповідачем. Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Позивач зазначає, що нормою п. 129.6. ст. 129 ПК України передбачено, що платник звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі податків, зборів та інших платежів до бюджетних та державних цільових фондів, включаючи нарахування пені або штрафних санкцій.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом № 2464-VI.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Статтею 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (ч. 7 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Відповідно до п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Пунктом 1.24 ст. 1 Закону України від 05.04.2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (подалі Закон № 2346-III у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Відповідно до п. 1.15 ст. 1 Закону № 2346-III ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу.

Згідно з п. 22.4 ст. 22 Закону № 2346-III під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Пунктом 1.29 ст. 1 Закону № 2346-III визначено, що проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система.

За приписами п. 8.1 ст. 8 Закону № 2346-III банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Заходи впливу до платників єдиного соціального внеску передбачені у ст. 25 Закону № 2464-VI.

Так, відповідно до ч. 10 цієї статті, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 2 частини ч. 11 цієї статті, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів накладає штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Судом установлено, що ГУ ДФС у Полтавській області 14.12.2018 року сформовано рішення № про застосування до ВНЗ «ПУЕТ» штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 20 % від суми заборгованості за період з 21.07.2016 року по 29.08.2018 року у розмірі 2.646.797,17 грн. та нарахована пеня в розмірі 0,1 % від суми недоїмки, що складає 209.599,76 грн. /т. 1, а.с. 82, 83-87/.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як установлено судовим розглядом, предметом спору у цій справі є правомірність рішення контролюючого органу про застосування до платника єдиного внеску штрафних санкцій та нарахування пені на суму недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску за період з 21.07.2016 року по 29.08.2018 року.

За період з 21.07.2016 року по 29.08.2018 рік обліковується недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску згідно інтегрованої картки платника по єдиному внеску /т. 1, а.с. 120-250, т. 2, а.с. 1-9/.

Зазначена недоїмка виникла в результаті відсутності відомостей про зарахування до бюджету єдиного внеску за першу половину березня 2015 року, у зв`язку з чим, всі послідуючі здійснені позивачем платежі, відповідно до приписів частини шостої статті 25 Закону № 2464-VI, у автоматичному режимі зараховуються на погашення недоїмки у порядку календарної черговості.

Матеріалами справи посвідчується та обставина, що 02.03.2015 року ВНЗ «ПУЕТ» подано до Полтавського відділення ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» платіжне доручення № 6433 про перерахування єдиного внеску у розмірі 1.010.565,00 грн. Випискою за особовим рахунком ВНЗ «ПУЕТ» підтверджено, що станом на 02.03.2015 року на рахунку № 5117 обліковувались кошти у розмірі 1.390.590,40 грн, що було достатнім для списання єдиного внеску /т. 1, а.с. 29, 30/.

За правовим висновком Верховного Суду у постанові від 28.08.2018 року у справі № 803/1054/17, - конституційний обов`язок платника зі сплати податку/збору слід вважати виконаним з дати подання до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування до бюджету грошових коштів з рахунку платника в банку за наявності в нього достатнього грошового залишку на день платежу.

При цьому платник не несе відповідальності за дії банківських та кредитних установ, які беруть участь у багатостадійному процесі сплати та перерахування податків/зборів до бюджету.

Тобто за наявності в платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов`язок зі сплати відповідної суми податкового (грошового) зобов`язання слід визнати виконаним, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що обставини виконання позивачем обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску за першу половину березня 2015 року у розмірі 1.010.565,00 грн встановлені судовими рішеннями від 19.01.2016 року у справі № 816/4664/15, від 28.01.2016 року у справі № 816/36/16, від 28.04.2016 року у справі № 816/479/16, відтак, в розумінні ст. 78 КАС України, не підлягають доказуванню /т. 1, а.с. 31-53/.

За наведеного, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, вважає позовні вимоги ВНЗ «ПУЕТ» цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, колегія суддів вважає вірним висновок про те, що на підставі ст. 9 КАС України необхідно визнати оскаржуване позивачем рішення контролюючого органу протиправним та його скасувати.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Постанова у повному обсязі складена і підписана 07 червня 2019 року.