Справа № 240/5195/18
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/5195/18 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Охрімчук І.Г.

10 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Мацького Є.М. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року (повний текст рішення складено 14.02.2019 року, м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний з позовом, яким просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби, до складу одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , урахувавши до її складу щомісячну додаткову грошову винагороду, які він отримував під час проходження військової служби, здійснити виплату суми перерахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячна додаткова грошова допомога є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні. Позивач стверджує, що вказана допомога виплачувалася йому щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний характер. Оскільки, одноразова грошова допомога при звільненні є відповідною соціальною гарантією прав військовослужбовців і виплачується у розмірі 50-ти відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тому для визначення розміру місячного грошового забезпечення необхідно використовувати вимоги ч.2 ст.9 Закону України №2011-XII, а не підзаконних актів. У такому разі неврахування до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена постановою КМ України №889 (у редакції від 13.03.2013) та виплачувалась щомісячно на постійній основі усім без виключення військовослужбовцям Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової військової служби), тому її невключення до складу одноразової грошової допомоги при звільненні є протиправним.

Позивач додатково надіслав до суду першої інстанції письмові пояснення стосовно періоду, з якому йому стало відомо про невключення до складу його одноразової грошової допомоги при звільненні сум щомісячної додаткової грошової винагороди (а.с. 36-37).

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач, у поданому до суду першої інстанції відзиві зазначив, що відповідно п.8 Наказу №550 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових видів грошового забезпечення. Крім того, вказана додаткова грошова винагорода не має постійного характеру, оскільки відповідно пунктів 9, 10 Наказу №550 її розмір встановлюється наказами Міністерства оборони України з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення та може змінюватись командиром (начальником) військової частини (установи, організації) в межах наданих йому повноважень, розмір винагороди військовослужбовцям визначається щомісячно наказами командирів (начальників) в залежності від показників командирської, бойової, мобілізаційної підготовки військовослужбовця та інших причин, встановлених вищевказаним наказом.

Крім того, відповідач вказав, що щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена Постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога при звільненні, і має окремий, особливий і разовий характер виплат, оскільки виплачується тільки тим військовослужбовцям, які мають на неї право, щомісячна додаткова грошова винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата такої винагороди ставиться у залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас, вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні - задоволено.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення ОСОБА_1 до одноразової грошової допомоги при звільненні, в розмір грошового забезпечення з якого вона обраховується - щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, розрахувавши її розмір з грошового забезпечення з урахуванням до нього щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату суми перерахунку.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, якою просить суд скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що висновок суду першої інстанції про визнання неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування позивачу грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримав під час проходження військової служби - безпідставний, оскільки Військова частина НОМЕР_1 діяла з дотриманням Конституції України, на виконання вимог чинного законодавства та наданих повноважень.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 28.05.2019 року призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (ст. 311 КАС України)

Позивач, правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу не скористався, інших заяв (клопотань) чи пояснень суду теж не надав.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.14.12.2015 наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №76 (рс) від 14.12.2015, його звільнено з військової служби у відставку відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) (а.с. 13). З 29.02.2016 згідно з наказом №56 від 29.02.2016 командира військової частини НОМЕР_1 позивач виключений зі списків особового складу НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення (а.с. 14).

Після того, як позивачу стало відомо про те, що Військова частина НОМЕР_1 розрахувала та виплатила йому одноразову грошову допомогу при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася йому відповідно до Постанови №889 та індексації, ОСОБА_1 16.10.2018 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою, якою просив здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які він отримував під час проходження військової служби, а також виплатити йому своєчасно не виплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які він отримував під час проходження військової служби (а.с. 15).

У відповіді №6037 від 25.10.2018 командир Військової частини НОМЕР_1 зазначив, що позивачу не врахували до одноразової грошової допомоги при звільненні щомісячну додаткову грошову винагороду тому, що вона не входить до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні (а.с. 16).

Не погоджуючись із вказаними діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідно до ст. 15 Закону України №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Отже, чинним законодавством передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців відповідно до якого вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні. На підставі зазначених норм, суд дійшов висновку, що позивач має право на включення щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби до складу грошового забезпечення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та вирішуючи питання щодо обгрунтованості прийнятого рішення, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон України №2262-XII) пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом.

При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України №1058-ІV).

Відповідно до частини 2 статті 43 Закону України №2262-ХІІ пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Слід зазначити, що статтею 15 Закону України №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року по справі № 638/21271/15-а.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинним законодавством передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців відповідно до якого вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні. А тому, позивач має право на включення щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби до складу грошового забезпечення, суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Водночас, судова колегія погоджується з позицією щодо обраного способу захисту прав позивача, шляхом зобов`язання здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні. У даному випадку відсутні підстави стверджувати, що таке зобов`язання здійснює захист ще не порушених прав, оскільки у справі, що розглядається, підставою для звернення позивача до суду стала відмова військової частини НОМЕР_1 про включення до грошового забезпечення позивача щомісячної додаткової грошової допомоги.

Необхідно зазначити, що покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем у порушення ч.2 ст.77 КАС України не доведено, а позивачем спростовано правомірність дій Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби, до складу грошового забезпечення з якого вираховується одноразова грошова допомога при звільненні, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 10 червня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Мацький Є.М. Капустинський М.М.