Справа № 260/99/19
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2019 рокум. Ужгород№ 260/99/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.,

при секретарі судових засідань - Жирош С.Ю.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивач - не з`явився;

представника відповідачів 1,2,3 - Радь О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, Міжгірського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, Державної міграційної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 31 травня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, Міжгірського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, Державної міграційної служби України, згідно якого просила суд: 1) Визнати протиправною бездіяльність Міжгірського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області щодо не анулювання унікального номера запису в Реєстрі та персональних даних ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ЄДДР та щодо не оформлення ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ; 2) Зобов`язати Міжгірський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби у Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ. 3) Зобов`язати Міжгірський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби у Закарпатській області анулювати унікальний номер запису в реєстрі (УНЗР) та персональні дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона звернулася до Міжгірського районного сектору Головного управління ДМС України в Закарпатській області та Головного управління ДМС України в Закарпатській області із заявою про оформлення і видачу її неповнолітній доньці паспорту громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ. У заяві позивачем повідомлено про відмову за релігійними переконаннями від оформлення і отримання паспорта у формі картки та обґрунтовано право на паспорт книжечку. Однак, Міжгірським РВ ГУ ДМВ України в Закарпатській області відмовлено у наданні паспорту у вигляді книжечки, з посиланням на Закон України "Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" та постанову КМУ № 302 від 25 березня 2015 року "Про затвердження Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", відповідно до яких оформлення та видача паспорта громадянина України здійснюється розпорядником ЄДД у формі карти. Позивач вважає, що відмовою у видачі дитині паспорта-книжечки порушуються конституційні права дитини, у зв`язку з цим просять визнати протиправною бездіяльність щодо не оформлення ОСОБА_2 , паспорта громадянина України у формі книжечки, натомість видано та оформлено паспорт у формі ID - картки та зобов`язати відповідачів оформити та видати їй такий паспорт.

Крім цього, позивач просила суд, у зв`язку із отриманням ОСОБА_2 паспорта у формі ID - картки анулювати унікальний номер запису в реєстрі (УНЗР) та персональні дані в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР), оскільки такі дані суперечать релігійним переконанням позивача.

В ході судового розгляду даної адміністративної справи, позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог та клопотання про витребування додаткових письмових доказів.

Згідно поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач просила суд: 1) Визнати протиправною бездіяльність Міжгірського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області щодо не анулювання унікального номера запису в Реєстрі та персональних даних ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ЄДДР, щодо не прийняття необхідних документів для оформлення ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ та щодо не оформлення ОСОБА_2 такого паспорта.; 2) Зобов`язати Міжгірський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби у Закарпатській області прийняти необхідні документи (заяву встановленого зразка, свідоцтво про народження та дві фотокартки розміром 35x45 мм) для оформлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ. 3) Зобов`язати Міжгірський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби у Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.; Зобов`язати Міжгірський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби у Закарпатській області анулювати унікальний номер запису в Реєстрі (УНЗР) та персональні дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР).

Крім цього, разом із вищевказаною заявою позивачем подано клопотання про витребування від відповідачів інформації, а саме: Чи станом на теперішній час (та на момент звернення до Відповідача - вересень 2018 p.), Міжгірським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області приймаються необхідні документи (заява встановленого зразка, свідоцтво про народження та дві фотокартки розміром 35x45 мм) для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 p. № 2503-ХІ1, та чи оформляються та видаються такі паспорти на підставі поданих документів.

Згідно ухвали суду від 26.02.2019 року судом було повернуто заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, оскільки така подана без додержання вимог ст. 47 КАС України.

Крім цього, відповідно до ухвали від 26.02.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, постановленою без виходу до нарадчої кімнати відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, оскільки, позивач не вказує на обставини, які може підтвердити витребуваний доказ, або аргументи, які він може спростувати, а виходячи з предмету заявленого позову, суд вважає, що докази, які просить витребувати позивач, не стосуються предмету доказування по даній справі.

Зважаючи на вищевикладені обставини, судом розгляд справи проведено згідно прохальної частини позовних вимог первинної позовної заяви позивача та наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Крім цього, в ході судового розгляду даної адміністративної справи позивачем подано клопотання про залучення до розгляду справи відповідача 3 - Державну міграційну службу України, оскільки до компетенції саме цього відповідача віднесені повноваження щодо анулювання унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР) та персональних даних ОСОБА_2 в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР).

Згідно ухвали суду від 09.04.2019 року вказане клопотання позивача було задоволено та залучено до розгляду справи відповідача 3 - Державну міграційну службу України.

В судове засідання позивач не з`явилася, однак в прохальній частині позовної заяви просила суд даний адміністративний позов розглядати за її відсутності.

Представник відповідача 1,2 та 3 надав суду відзив на позов, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що позивач зверталася до Міжгірського РВ ГУ ДМС України та ГУ ДМС України із заявою-зверненням з приводу оформлення паспорта громадянина України неповнолітній дитині у формі книжечки. У своїх зверненнях позивач просила надати відповідь відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та повідомила, що в разі отримання позитивної відповіді на заяву буде надано свідоцтво про народження і дві фотокартки для оформлення паспорта громадянина України. Враховуючи вимоги законодавства про звернення громадян Міжгірським РВ ГУДМС розглянуто звернення позивача та листом надіслано письмову відповідь, в якому роз`яснено порядок та можливість оформлення паспорта громадянина України. Оскільки звернення позивача не є заявою про надання адміністративної послуги і листи-відповіді Міжгірського РВ ГУДМС не є рішенням про відмову у наданні адміністративних послуг. У зв`язку з цим, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Представник відповідачів 1, 2 та 3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.09.2018 року позивач, як законний представник ОСОБА_2 звернулася до Міжгірського РВ ДМС в Закарпатській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України, в якій просила оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до чинного Положення про паспорт громадянина України без застосування засобів ЄДДР. Також просила анулювати унікальний номер запису в Реєстрі (УНЗР) та анулювати будь - які персональні дані в ЄДДР. Облік вести виключно за іменем, прізвищем і по-батькові, тобто за раніше встановленими формами. У заяві позивач просила відповідно до Закону України "Про звернення громадян" надіслати письму відповідь на її адресу та зазначила, що копія свідоцтва про народження і дві фотокартки для оформлення паспорта у формі книжечки буде надано у разі позитивної відповіді на її заяву (а.с.10).

Листом Міжгірського РВ ДМС України в Закарпатській області від 01.11.2018 року № 187 надано відповідь на звернення позивача, в якому відповідач-1 зазначив, що для оформлення паспорта громадянина України вперше, заявнику необхідно особисто звернутися до територіального підрозділу органу міграційної служби за місцем реєстрації/фактичного проживання та надати передбачену законодавством заяву з переліком необхідних документів.

Вважаючи вищевикладені дії та відповіді відповідача протиправними, а також видачу неповнолітній дитині ОСОБА_2 паспорта у формі ID - картки протиправними та такими, що порушують її конституційні права та охоронювані законом інтереси, позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20 листопада 2012 року (далі - Закон № 5492-VI) визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України № 5492 документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, у т.ч. паспорт громадянина України .

За змістом ч.1-5 ст.14 Закону № 5492, форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. (ч. 1 ст. 21 Закону № 5492).

Згідно із ч. 3 ст. 13 Закону № 5492, зокрема, паспорт громадянина України, містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону України № 5492 уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про адміністративні послуги" від 06 вересня 2012 року № 5203-VI адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону. Суб`єктом надання адміністративної послуги є орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги.

Відповідно до пункту 1.2 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 13 квітня 2012 року № 320 (далі по тексту Порядок № 320), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається територіальними підрозділами Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи) за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого.

Пунктом 1.3 Порядку № 320 встановлено, що для оформлення паспорта особа подає такі документи:

- заяву про видачу паспорта (додаток 1) (далі - заява);

- свідоцтво про народження;

- дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см (фотокартки, що подаються для оформлення паспорта, мають бути виконані з одного негатива, із зображенням обличчя виключно анфас, без головного убору, виготовленими на тонкому білому або кольоровому фотопапері без кутика; для громадян, які постійно носять окуляри, обов`язкове фотографування в окулярах);

- платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита;

- довідку про реєстрацію особи громадянином України або свідоцтво про належність до громадянства України, а в необхідних випадках - інші документи, визначені статтею 5 Закону України "Про громадянство України" (за необхідності);

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон - для громадян України, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх на проживання в Україну;

- посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Оригінали документів повертаються особі після прийняття заяви до розгляду.

Вказаним Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 13 квітня 2012 року № 320 було затверджено форму заяви про видачу паспорта.

Окрім цього, відповідно до пункту 13 Розділу 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 №2503-ХІІ визначено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Тобто, для видачі паспорта громадянина України як у формі книжечки так і у формі картки заявнику необхідно подати визначений перелік документів.

Разом з тим, судом встановлено, що звертаючись до відповідача 2 із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України заявник та його законні представники подали заяву довільної форми в порядку Закону України "Про звернення громадян", яка не відповідає вимогам, встановленим до заяви про видачу паспорту та не надали необхідні документи для оформлення паспорта, а зазначили, що копія свідоцтва про народження і дві фотокартки буде подано у разі позитивної відповіді на заяву.

Проаналізувавши вказані норми законодавства та правовідносини які склалися між учасниками справи, враховуючи докази наявні у матеріалах справи, суд зазначає, що бездіяльність відповідачів у даному випадку відсутня, оскільки, на підставі письмової заяви ОСОБА_2 та його законних представників, за відсутності будь-яких даних особи та за відсутності необхідних документів (свідоцтва про народження; двох фотокарток розміром 35х45 мм) відповідачі позбавлені можливості видати паспорт громадянина України будь-якого зразка. Таким чином, оцінюючи вимоги позивача про покладення на відповідачів обов`язку щодо видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ необхідно зазначити, що оскільки заявником не подано всіх передбачених Порядком №320 необхідних документів, відповідно такий обов`язок відповідача 2 у даному випадку відсутній.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення цієї частини позовних вимог позивача.

Щодо тверджень позивача про узгодженість доводів наведених у позовній заяві з висновками Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №Пз/9901/2/18 від 19.09.2018 року, суд вказує, що адміністративна справа № 807/89/18 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Міжгірського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області та Головного управління ДМС України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії не відповідає ознакам типової справи, визначених у рішенні суду, ухваленому за результатами розгляду Верховним Судом зразкової справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Обов`язковими ознаками даної справи, задля застосування правової позиції Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2018 року по справі № 806/3265/17 повинні бути наступні:

1) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

2) відповідач - територіальні органи ДМС України;

3) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Разом з тим, оскільки заява позивача про оформлення паспорта громадянина України подана в порядку Закону України "Про звернення громадян" та без необхідних документів до неї, то у даній адміністративній справі, рішення відповідачів про відмову у наданні адміністративної послуги (оформлення та видача паспорта) не приймалося, оскільки в порядку Закону України "Про звернення громадян" позивачу і було надано відповідь.

Лист відповідача, з яким висловила незгоду позивач, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України щодо відмови позивачу у видачі паспорта у формі книжечки.

Між позивачем та відповідачем не виникало жодних публічних правовідносин, оскільки останні могли виникнути лише в тому випадку, коли б позивач звернувся до відповідача із заявою-анкетою про оформлення та видачу паспорта та надав необхідний перелік документів, та в подальшому йому було б відмовлено у видачі такого документа відповідним рішенням. У даному випадку відповідачем жодним чином не порушено законне право чи інтерес позивача, оскільки суб`єктом владних повноважень не виносилося рішення про відмову у видачі документа та не допускалися протиправні дії чи бездіяльність у процедурі оформлення та видачі паспорта громадянина України.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 листопада 2018 року у справі №820/3327/16.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Міжгірського районного сектор Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області анулювати унікальний номер запису в реєстрі (УНЗР) та персональні дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР), суд також зазначає, що така позовна вимога не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначаються Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 4 Закону Реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Положеннями частини шостої статті 7 Закону визначено, зокрема, що забороняється вимагати від осіб персональні дані, що свідчать про етнічне походження, расу, політичні, релігійні чи інші переконання, звинувачення у скоєнні злочину або засудження до кримінального покарання, а також дані щодо здоров`я або статевого життя.

Крім того абзацами першим та другим частини першої, частиною третьою статті 10 Закону, зокрема, визначено, що внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі, якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час. дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (зокрема замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 листопада 2014 року № 1279.

Унікальний номер запису в Реєстрі (формується автоматично відповідно до додатка до заяви-анкети для внесення інформації до Реєстру, затвердженого згаданим наказом).

Зважаючи на те, що в Україні релігія відокремлена від держави, жодна особа не може бути увільнена від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Зазначене також відповідає статті 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», якою встановлено, що будь-яке встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії є неприпустимим.

Нормами статті 35 Конституції України встановлено право на релігійні переконання, однак це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективи: релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Саме в такий спосіб Конституція України визначає права особи діяти відповідно до релігійних переконань і інше трактування цієї норми є неправомірним розширенням меж цього поняття та наповнення його змістом іншим, ніж це визначено законодавством.

Статтею 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» чітко визначено, що реалізація права на свободу сповідувати релігію або на релігійні переконання може бути обмежена законом в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Відповідно до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, є документами, які забезпечують ідентифікацію особи та підтверджують її статус. Належна ідентифікація особи захищає права та свободи інших осіб, які вступають з такою особою в правові відносини і користуються при цьому документами особи як такими, що належно її ідентифікують.

Відповідно до пункту 6 частини Другої статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право пред`явити вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь - яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Крім того, вичерпний перелік підстав для видалення або знищення персональних даних встановлений частиною другою статті 15 вищезазначеного Закону.

Так, персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі:

1. закінчення строку зберігання персональних даних, визначеною згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом;

2. припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником бази, якщо інше не передбачено законом;

3. видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого;

4. набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що унікальний номер запису в Реєстрі (далі - УНЗР) є незмінним, який формується автоматично після проведення ідентифікації особи у разі, якщо інформацію про особу вносять до Реєстру вперше.

Крім того, відповідно до частини шостої статті 10 Закону відмова заявнику у внесенні інформації до Реєстру, зокрема у виправленні, поновленні та анулюванні внесеної інформації, може бути оскаржена в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 2 Закону розпорядником Реєстру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів тобто ДМС України.

Таким чином повноваження у відповідачів 1,2, щодо анулювання персональних даних ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та присвоєний унікальний номер запису в Рестрі, який був присвоєний при зверненні ОСОБА_2 23.08.2017 при оформленні паспорта громадянина України у формі ID - картки - відсутні.

З огляду на те, що всі дії, щодо анулювання персональних даних, як вже вище зазначалося здійснюються безпосередньо ДМС України, а позивач ставить ці позовні вимоги до Відповідача 1-2, тому у задоволенні цієї частини позовних вимог слід також відмовити.

В той же час відповідно до вимог ч.2 ст. 9 КАС України, встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та не заперечувалось представником відповідачів по справі паспорт у формі ID - картки № НОМЕР_1 від 11.01.2018 року був повернутий до Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, проте дані згідно вищезазначеного паспорту були внесені до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР).

З метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, в даному випадку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

Згідно статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Стаття 22 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як зазначено у статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

При цьому, як передбачено у статті 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Статтею 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року передбачено, що кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Так, у пункті 125 Рішення Європейського суду з прав людини від 01.07.2014 року по справі "S.A.S. проти Франції" (Заява № 43835/11) зазначено: "… 125. Хоча релігійна свобода є передусім справою совісті кожної окремої людини, вона також означає право людини на свободу сповідувати свою релігію одноособово і приватно або спільно з іншими, прилюдно та у колі своїх одновірців. У статті 9 перелічені різні форми, в яких людина може реалізовувати право на сповідування своєї релігії або переконань - це можуть бути богослужіння, вчення, а також виконання та дотримання релігійних обрядів (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Cha'are Shalom Ve Tsedek проти Франції" [ВП], №27417/95, §73, ECHR 2000-VII, і згадане вище рішення у справі Leyla Sahin, § 105). Однак, гарантії статті 9 не поширюються на кожну дію, на вчинення якої особу спонукає чи надихає релігія або переконання, і ця стаття не завжди гарантує особі право поводити себе у публічній сфері так, як приписує її релігія або переконання (див., наприклад, рішення у справі "Arrowsmith проти Сполученого Королівства, № 7050/75, доповідь Комісії від 12.10.1978 року, DR 19; рішення у справі "Kalac проти Туреччини" від 01.07.1997 року, §27, Reports of Judgments and Decisions 1997-IV; та згадане вище рішення у справі Leyla Sahin, §§105 і 121). […] 161. Суд нагадує, що загальна політика або заходи, які призводять до непропорційно серйозних негативних наслідків для певної групи людей, можуть вважатися дискримінаційними, навіть якщо вони не спрямовані конкретно проти цієї групи і не мають дискримінаційної мети (див., серед інших джерел, рішення у справі "D.H. та інші проти Чеської Республіки" [ВП], № 57325/00, §§ 175 і 184-185, ECHR 2007-IV). Але дискримінаційного характеру така політика чи заходи набувають лише у випадку, якщо вони не мають під собою "об`єктивних і достатніх підстав", тобто, якщо вони не служать досягненню "легітимної мети" або якщо не забезпечено "належного пропорційного співвідношення" між використовуваними засобами та поставленою метою (див. там само, § 196).…".

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом встановлено, що права та законні інтереси неповнолітньої ОСОБА_2 порушені щодо не анулюваня за її бажанням у зв`язку з релігійними переконаннями унікального номеру запису в реєстрі (УНЗР) та її персональних даних в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР).

Для відновлення таких прав суду вважає за необхідне зобов`язати саме відповідача 3 Державну міграційну службу України, до компетенції якого входить анулювання єдиного унікального номеру запису в реєстрі (УНЗР) та видалення персональних данних ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованих в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР) при видачі паспорта у формі ID - картки НОМЕР_1 від 11.01.2018 року.

Крім цього, як вже зазначалось судом вище згідно п.4 ч.2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено вичерпний перелік підстав для видалення персональних даних, а саме набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Зважаючи на вищевикладене та з врахуванням релігійних переконань неповнолітньої ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина вийти за межі позовних вимог та відповідно зобов`язати Державну міграційну службу України анулювати єдиний унікального номер запису в реєстрі (УНЗР) та персональні дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР).

За правилами встановленими ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають, оскільки при подані позову позивачем судовий збір не сплачувався.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд - Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, буд. 12а, код ЄДРПОУ - 37809328), Міжгірського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області (90000, Міжгірський район, смт. Міжгір`я, вул. Возз`єднання, 1), Державної міграційної служби України (01001, м.Київ, вул. Володимирська, 9, код ЄДРПОУ -37508470) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Державну міграційну службу України (01001, м.Київ, вул. Володимирська, 9, код ЄДРПОУ -37508470) анулювати єдиний унікального номер запису в реєстрі (УНЗР) та персональні дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР) при видачі паспорта у формі ID - картки НОМЕР_1 від 11.01.2018 року після набрання рішенням в даній адміністративній справі законної сили.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано судом 10 червня 2019 року.

СуддяC.А. Гебеш