Справа № 1.380.2019.000380
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000380
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Василько А.В., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за

позовом Комунального підприємства «Бродитеплоенерго», представник - Слобода В .Г.
до Державної фіскальної служби України, представник - Іванейко Я. Я.
про визнання протиправним і скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство «Бродитеплоенерго» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним і скасувати:

- рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги № 969/6/99-99-11-05-02-25 від 09 січня 2019 року;

- скаргу КП «Бродитеплоенерго» на податкову вимогу № Ю-1156-13 від 07.11.2018 року задовольнити в повному обсязі.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 листопада 2018 року позивачем була отримана Вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області № Ю - 1156-13 від 07 листопада 2018 року, що підтверджується копією із журналу вхідної кореспонденції підприємства. Розглянувши данну Вимогу позивач не погодився із таким рішенням ГУ ДФС у Львівській області та оскаржив у відповідності до чинного законодавства до ДФС України, як контролюючого органу вищого рівня данну Вимогу. Вказану скаргу позивач мотивує тим, що виходячи із змісту Вимоги № Ю - 1156-13 від 07 листопада 2018 року, а саме 9132 грн. 00 коп., - розмір недоїмки помноживши на 20 відсотків - розмір штрафу згідно пункту 2 частини 11 статті 25 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та розділивши на 100 відсотків, в результаті отримаємо 1826 грн. 40 коп., - приблизний розмір теоретичного штрафу, але аж ніяк не 382021 грн. 94 коп. Щодо розміру пені, позивачу залишається невідомим яким чином відповідачем нарахувано суму в розмірі 573648 грн. 34 коп., адже керуючись частиною 10 статті 25 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та сумою недоїмки в розмірі 9132 грн. 00 коп., КП "Бродитеплоенерго" теоретично мало б не сплачувати ЄСВ не один рік, що є неможливим.

15 січня 2019 року на адресу КП «Бродитеплоенерго» надійшло рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду вище описаної скарги № 969/6/99-99-11-05- 02-25 від 09 січня 2019 року, що підтверджується копією із журналу вхідної кореспонденції підприємства.

Як вбачається із змісту Рішення про результати розгляду скарги конкретного роз`яснення про мотиви прийняття данного рішення ДФС України немає, а весь зміст цього документу зводиться до опису Закону України № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Крім того Державна фіскальна служба України при розгляді скарги позивача керувалась наказом Міністерства фінансів України № 1124 від 09.12.2015 року, а не Податковим кодексом України, як нормативно-правовим актом вищої юридичної сили у п.п. 4.1.4 п.4.1 ст. 4 якого зазначено, що презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Ця ж норма взаємокореспондується із п. 5.2 ст. 5 ПКУ у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав повністю, надав суду додаткові докази та пояснення, просила позов задоволити повністю.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому проти позову заперечив з підстав, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на заганооб`язкове державне соціальне страхування» чітко встановлений обов`язок платника своєчасно сплачувати єдиний внесок, незалежно від фінансового стану, та не передбачено можливість звільнення такого платника єдиного внеску від відповідальності, установленої за невиконання відповідного зобов`язання.

Позивач не навів жодних доказів щодо існування реального негативного впливу безпосередньо на його права та, що відповідач рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 09.01.2019 року №969/6/99-99-11-05-02-25, діями чи бездіяльністю порушив його права, свободи чи інтереси і що в нього виникло право на звернення до суду за їх захистом.

Позивач зазначає, що суд повинен задоволити скаргу позивач на вимогу №Ю-1156-13 від 07.11.2018, яка була винесена ГУ ДФС у Львівській області, однак відповідач стверджує, що суд першої інстанції не розглядає скарг на вимоги органу владних повноважень. Такі твердження позивача не обґрунтовуються жодними доказами, а є лиш припущеннями.

Обов`язковою ознакою рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, як предмета адміністративного спору, є прямий (безпосередній) вплив рішення дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, тобто обмеження (порушення) її прав, свобод, покладення на неї обов`язків. Прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, як правило, є результатом вчинення ряду дій з дотриманням певної процедури.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила повністю, надала суду додаткові докази та пояснення, просила в задоволені позову відмовити повністю.

Позивачем подано відповідь на відзив позивача, в якому позивач зазначає, що позивачем сплачено в період з 01 листопада 2018 року по 23 квітня 2019 року в рахунок погашення «теоретичної заборгованості» котра розрахована контролюючим органом із сплати єдиного внеску становить 1 422 300, 00 гривень, при загальному сумарному нарахуванні КП «Бродитеплоенерго» даного платежу (згідно декларацій) в цей же період 516 812, 26 грн., що підтверджується платіжними дорученнями по сплаті єдиного внеску № 916 від 02.11.2018 року, № 932 від 14.11.2018 року, № 943 від 22.11.2018 року, № 965 від 28.11.2018 року, № 973 від 29.11.2018 року, № 987 від 05.12.2018 року, № 994 від 07.12.2018 року, № 1008 від 13.12.2018 року, № 1039 від 18.12.2018 року, № 1046 від 19.12.2018 року, № 1062 від 26.12.2018 року, № 1075 від 27.12.2018 року, №1089 від 03.01.2019 року, № 1096 від 04.01.2019 року, № 1104 від11.01.2019 року, № 1116 від 18.01.2019 року, № 1122 від 21.01.2019 року, № 1130 від 22.01.2019 року, № 1149 від 25.01.2019 року, № 1158 від 29.01.2019 року, № 1174 від 01.02.2019 року, № 1183 від 06.02.2019 року, № 1200 від 15.02.2019 року, № 1206 від 15.02.2019 року, № 1225 від 26.02.2019 року, №1230 від 27.02.2019 року, № 1257 від 07.03.2019 року, № 1265 від 11.03.2019 року, №1272 від 13.03.2019 року, № 1281 від 14.03.2019 року, № 1293 від 15.03.2019 року, № 1300 від 18.03.2019 року, № 1320 від 22.03.2019 року, № 1360 від 03.04.2019 року, № 1371від 05.04.2019 року, № 1376 від 05.04.2019 року, № 1391 від 11.04.2019 року, № 1398 від 15.04.2019 року.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив відповідача, в якому зазначає, що ГУ ДФС у Львівській області винесено вимогу № Ю-1156-13 від 03.01.2019 року. На момент винесення податкової вимоги податковий борг КП «Бродитеплоенерго» перед бюджетом становив 806978,45 грн., та станом на 20.05.2019 року сплачений до бюджету (після винесення податкової вимоги), а відтак податкова вимога Ю-1156-13 від 03.01.2019 року вважається погашеною.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 13.02.2019 року відкрито спрощене провадження у даній адміністративній справі. Ухвалою судді від 12.04.2019 року розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

Судом встановлені наступні обставини:

07.11.2018 року ГУ ДФС у Львівській області складено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю - 1156-13, згідно якої станом на 31.10.2018 року заборгованість зі сплати штрафу, пені КП «Бродитеплоенерго» становить 964802,28 грн. відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі інформаційної системи органу доходів і зборів, ГУ ДФУ у Львівській області вимагає сплатити недоїмку, штрафи, пеню в сумі 964802,28 грн. а саме: недоїмка - 9132, 00 грн., штрафи 382021,94 грн., пеня - 573648,34 грн.

03.12.2018 року КП «Бродитеплоенерго» пдано скаргу на Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю - 1156-13 від 07.11.2018 року, в якій просить скасувати вказану вимогу ГУ ДФС у Львівській області.

09.01.2019 року Державною фіскальною службою України прийнято Рішення № 969/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги, яким вирішено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 року № Ю-1156-13 ГУ ДФС у Львівській області залишено без змін, а скаргу КП «Бродитеплоенерго» від 03.12.2018 року № 288 - без задоволення.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає, рішенням відповідача протиправно відмовлено в задоволенні скарги позивача. Зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Згідно п.п.2. п.2 Розділу VII Інструкції згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1-4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах:

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум;

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм права, визначальним для вирішення даної справи є факт зарахування сплачених коштів саме до рахунків органів доходів і зборів, оскільки в такому випадку відсутні ознаки складу правопорушення у вигляді несплати єдиного внеску, а зокрема, наслідки, що можуть проявлятися у недотриманні системою загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідних коштів.

Згідно з п.п. 56.2-56.3 ст. 56 ПК України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з п. 56.6. ст. 56 ПК України, у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Згідно з п.п. 56.8-56.9 ст. 56 ПК України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Водночас, відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписами пункту 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

З огляду на викладене вище, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Зі змісту спірного рішення вбачається, що ним залишено без змін вимогу про сплату (недоїмки) від 07.11.2018 року № Ю-156-13 ГУ ДФС у Львівській області.

Вказане рішення само по собі не є юридично значеним для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, тому по суті рішення Державної фіскальної служби України від 09.01.2019 року № 969/6/99-99-11-05-02-25 Про результати розгляду скарги КП «Бродитеплоенерго» безпосередньо не порушує права та інтереси позивача, відтак суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Також, не підлягає задоволенню вимога про задоволення скарги КП «Бродитеплоенерго» на податкову вимогу № Ю-1156-13 від 07.11.2018 року, оскільки суд не може собою підміняти відповідача та зобов`язувати його вчинити саме конкретну дію, оскільки відповідач зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі дії відносяться до дискреційних повноваження відповідача.

При цьому доцільно звернути увагу на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, від так завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Отже, з огляду на викладене та положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній при вирішенні справи та ухваленні судового рішення не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому зобов`язання відповідача задоволити скаргу позивача, є формою втручання у повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Комунального підприємства «Бродитеплоенерго» (80600, м. Броди, вул. Гончарська, 3а) до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, пл. Львівська, буд. 8), про визнання протиправним і скасування рішення, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295 -297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення суду складено в повному обсязі 10.06.2019 року.

Суддя Гавдик З.В.