Справа № 369/15369/18
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року № 369/15369/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши в місті Києві у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до директора Комунального підприємства «Борщагівка» ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

до Києво-Святошинського районного суду Київської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до директора Комунального підприємства «Борщагівка» ОСОБА_2, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) директора Комунального підприємства «Борщагівка» ОСОБА_2, що виявились у невиконанні Конституції України та Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- зобов`язати директора Комунального підприємства «Борщагівка» ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 належним чином завірений наказ (розпорядження) про взяття на баланс будинку АДРЕСА_1 , артезіанську свердловину, водонапірну башту, мережі водопостачання та технічну документацію на мережі водопостачання та водовідведення, що постачає питну воду у багатоквартирні будинки по вул. Шкільна, в тому числі до будинку № 19 або надати довідку про те, що зазначеного наказу не має в КП «Борщагівка».

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.12.2018 адміністративну справу передано за підсудністю в порядку статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України до Київського окружного адміністративного суду. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) учасникам справи було запропоновано у встановлений судом строк вчинити певні процесуальні дії. Копія вищевказаної ухвали суду направлялася на адресу учасників справи та отримана останніми, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем, всупереч вимогам Конституції України та Закону України «Про доступ до публічної інформації» не надано відповіді на її інформаційний запит на отримання публічної інформації.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

18 січня 2016 року у справі № 369/11283/15-ц Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено рішення про витребування з Комунального підприємства «Борщагівка» належним чином завіреної копії наказу (розпорядження) про взяття на баланс будинку АДРЕСА_1 , артезіанську свердловину, водонапірну башту, мережі водопостачання та технічну документацію на мережі водопостачання та водовідведення, що постачає питну воду у багатоквартирні будинки по вулиці Шкільна, в тому числі до будинку № 19, а в разі відсутності таких документів - надати суду відповідну інформацію.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Чубаревим О.О. від 16.11.2016 відкрито виконавче провадження ВП № 52884483 про примусове виконання ухвали від 18.01.2016 у справі № 369/11283/15-ц Києво-Святошинського районного суду Київської області.

21 листопада 2018 року головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тарасенко В.О. до КП «Борщагівка» була сформована вимога по виконавчому провадженню ВП № 52884483 за № 26654, яка відповідно до тверджень позивача доставлена ним особисту відповідачеві.

Також разом із даною вимогою позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом від 21.11.2018, що був зареєстрований за вхідним № 168 від 22.11.2018, у якому позивач просив відповідача оприлюднити інформацію про те, що "в КП "Борщагівка" немає наказу (розпорядження) про взяття на баланс артезіанську свердловину, водонапірну башту, мережі водопостачання та технічну документацію на мережі водопостачання та водовідведення, що постачає питну воду у багатоквартирні будинки по вул. Шкільна, в тому числі до будинку № 19" (а.с.5).

Однак, станом на 03.12.2018 КП «Борщагівка» в особі директора ОСОБА_2 відповіді на інформаційний запит від 22.11.2018 позивачеві не надала.

Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність та вчинено протиправні дії щодо не розгляду його запиту на отримання публічної інформації, що стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ч.3 ст. 34 Конституції України).

Відносини, що виникають у сфері створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації, регулює Закон України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII "Про інформацію" та Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації".

Приписами ст. 1 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року №2657-XII (далі Закон №2657-XII) передбачено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно з ст. 2 Закону №2657-XII основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Приписами ст. 20 Закону № 2657-XII передбачено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Частинами 1, 2 ст. 21 Закону № 2657-XII встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1. Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон №2939-VІ) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону №2939-VІ визначено, що право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Доступ до інформації згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VІ, забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

За правилами ч.5 ст. 6 Закону №2939-VІ, не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Відповідно до ст. 12 Закону №2939-VІ, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону №2939-VІ, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона повинна бути заздалегідь зафіксованою, отриманою суб`єктом владних повноважень або створеною таким суб`єктом у процесі виконання ним своїх обов`язків.

Пункт 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI передбачає, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" від 29 вересня 2016 року зазначено, що аналіз цього визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-VІ, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях: уся інформація, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ); інформація щодо використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим (пункт 2 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ); інформація, пов`язана з виконанням особами делегованих повноважень суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг (пункт 3 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ); інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб`єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (пункт 4 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ); інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (частина друга статті 13 Закону № 2939-VІ).

Тобто, положення Закону № 2939-VІ регулюють правовідносини з приводу забезпечення отримання інформації громадянами або іншими особами, що створюється та виникає в процесі функціонування суб`єктів владних повноважень та виконання покладених на них завдань, така інформація є (має бути) загальнодоступною та не стосується конкретно визначених осіб.

При цьому, доступ до публічної інформації, крім передбаченої цим Законом публічної інформації з обмеженим доступом, щодо якої існує спеціальний порядок її поширення, можливий за допомогою двох способів, а саме: отримання такої інформації з загальнодоступних встановлених законом джерел оприлюднення суб`єктами владних повноважень публічної інформації, або за результатами надання такої інформації у відповідь на конкретне відповідне звернення особи.

Згідно з ч. 1 - 4 ст. 19 Закону №2939 запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Як слідує з матеріалів справи, запит позивача від 22.11.2018 містить всі необхідні реквізити, передбачені ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

З системного аналізу вищевказаних норм вбачається, що відповідач зобов`язаний надати запитувану інформацію, яка перебуває у його розпорядженні та не обмежена в доступі.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4 ст. 20 вказаного Закону).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону 2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону.

Статтею 23 Закону № 2939-VI, визначено право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації, відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Суд звертає увагу на те, що приписами Закону № 2939-VI не передбачено права суб`єктів, до яких звернуто запит, залишати поставлені у запиті питання без відповіді, а ст. 22 цього Закону передбачено лише право відмови у задоволенні запиту, за наявності на те підстав.

Відповідно до інформаційного запиту про отримання публічної інформації від 22.11.2018 судом встановлено, що позивач просив відповідача надати конкретно визначену інформацію, а зміст питань запиту не викликає жодних множинних чи незрозумілих тлумачень.

Відповідачем не спростовано, що запитувана позивачем інформація не перебуває у його володінні чи належить до категорії інформації з обмеженим доступом чи про інші обставини, які б унеможливили надання позивачу запитуваної ним інформації.

Отже, відповідач як розпорядник інформації, зобов`язаний був відповідно до вимог ст. 14 Закону № 2939-VI надати достовірну, точну та повну інформацію запитувачу.

Більш того, як вбачається із матеріалів справи, запитувана інформація також була витребувана Києво-Святошинським районним судом у межах провадження по справі № 369/11283/15-ц, за результатами якої було відкрите виконавче провадження № ВП 52884483 (а.с.3).

Жодних доказів щодо надання відповіді на запит позивача від 22.11.2018 відповідач суду не надав, як і не надав жодних заперечень чи відзиву на позовну заяву.

Також будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачем вживались усі необхідні та можливі заходи для надання відповіді на запит позивача суду не надано.

Слід зазначити, що відповідно до положень частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи, що протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень визнається зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені, суд дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, що виразилась у ненаданні відповіді на запит позивача.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання директора Комунального підприємства «Борщагівка» ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 належним чином завірений наказ (розпорядження) про взяття на баланс будинку АДРЕСА_1 , артезіанську свердловину, водонапірну башту, мережі водопостачання та технічну документацію на мережі водопостачання та водовідведення, що постачає питну воду у багатоквартирні будинки по вул. Шкільна, в тому числі до будинку № 19 або надати довідку про те, що зазначеного наказу не має в КП «Борщагівка», суд зазначає таке.

Як вбачається із запиту позивача від 22.11.2018 (а.с.5) позивач просив відповідача оприлюднити інформацію про те, що "в КП "Борщагівка" немає наказу (розпорядження) про взяття на баланс артезіанську свердловину, водонапірну башту, мережі водопостачання та технічну документацію на мережі водопостачання та водовідведення, що постачає питну воду у багатоквартирні будинки по вул. Шкільна, в тому числі до будинку № 19" , а не надати перелічені документи.

Слід зазначити, що повноваження адміністративного суду визначені у ст. 245 КАС України. Так, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2).

Відповідно до ч. 4 цієї статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У постанові від 05.05.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд зробив висновок, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин цієї справи, передумовою прийняття відповідачем рішення є не лише отримання заяви позивача, але й її розгляд.

У цій справі розгляд заяви позивача не відбувся, жодних рішень відповідачем не приймалось.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.

У цей же час суд зазначає, що судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом.

Таким чином, оскільки суд не може підміняти інший орган влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідача, суд вважає, що для належного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 22.11.2018 у порядок та спосіб, що передбачений чинним законодавством та надати відповідь.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 справа №695/102/17, від 31 жовтня 2018 року справа №757/9476/17-а

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18.03.2014 (справа №21-11а14), в якій зазначено, що, оскільки звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглядав, та відповідного рішення не приймав, то суд повинен був зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Суд також звертає увагу, що на рівні конкретних адміністративних процедур захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку держави реалізується через механізми контролю за діяльністю носіїв публічної влади, які включають або пов`язані з механізмами оскарження. Зокрема, у п. 55 рішення ЄСПЛ у справі "Класс та інші проти Німеччини" (06.09.1978р.) Суд наголосив: Із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. Суд вважає, що у сфері, яка надає, в окремих справах, такі великі можливості для зловживань, котрі можуть призводити до шкідливих наслідків для демократичного суспільства загалом, у принципі функцію наглядового контролю доцільно доручати судді (п. 56 абз. 2 рішення). Ця ж теза приведена і у Рішенні у справі "Волохи проти України". У справі "Броуґан та інші проти Сполученого Королівства" і "Алтай проти Туреччини" Суд зазначив, що згідно з принципом Верховенства права судовий контроль за діяльністю виконавчої влади є одним з основоположних принципів демократичного суспільства.

При цьому законність, пропорційність, обмеження дискреції, добросовісність (дотримання суб`єктом владних повноважень законної мети) і процедурні гарантії є тими законодавчими інструментами, які мають забезпечити захист особи від державного свавілля. Зокрема, у справі "Ечюс проти Латвії" Суд акцентує увагу на тому, що захист від свавілля становить сполучну ланку між Конвенцією і принципом Верховенства права.

За загальним правилом, суди повинні дослідити прийняті суб`єктом владних повноважень акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Як вже було зазначено судом та не заперечувалось сторонами, відповідачем, за результатами розгляду звернення позивача від 22.11.2018, не ухвалено жодного рішення внаслідок здійснення ним владних управлінських функцій, що свідчить про відсутність у суду можливостей для фактично повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів, встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскаржуваного адміністративного рішення, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті.

За наведених обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Комунального підприємства «Борщагівка» в особі директора ОСОБА_2 щодо не розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 22.11.2018 за № 168 та зобов`язати відповідача надати позивачу у встановлений законом строк відповідь на запит про доступ до публічної інформації від 22.11.2018.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а також, враховуючи відсутність витрат пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність директора Комунального підприємства «Борщагівка» ОСОБА_2 щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на інформаційний запит від 22.11.2018.

Зобов`язати директора Комунального підприємства «Борщагівка» ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1) надати відповідь на інформаційний запит ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 22.11.2018 у порядок та строки, що визначені Законом України "Про доступ до публічної інформації".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне рішення виготовлено 10.06.2019

Суддя Панченко Н.Д.