Справа № 0440/5346/18
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Справа № 0440/5346/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Дніпропетровський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про :
- визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України (далі відповідач) про відмову майору в запасі ОСОБА_1 в призначенні та виплаті доплати до одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням другої групи інвалідності, з 06.12.2017р., внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум №37 від 06.04.2018р.;
- зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням другої групи інвалідності з 06.12.2017р., внаслідок захворювання пов`язаного зі захистом Батьківщини з урахуванням проведених виплат.
В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 06.12.2017р. йому встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з захворюванням пов`язаним із захистом Батьківщини в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. На думку позивача, відповідач при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової гроової допомоги повинен був керуватися п.6 Порядку №975 від 25.12.2013р.
Ухвалою суду від 20.07.2018р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 КАС України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
Позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви шляхом надання відповідних документів.
Ухвалою суду від 14.09.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відповідно приписів ст.12 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
31.10.2018р. відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, за змістом якого проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначивши, що п.3 Порядку №975, встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Вперше третю групу інвалідності позивачу встановлено 04.12.2015р., другу групу інвалідності встановлено 06.12.2017р. більше ніж через два роки.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, судом встановлено, що ОСОБА_1 . Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 01.09.2015 року №694 звільнений з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) та відповідно до Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 17.09.2015 року №220 виключений зі списків особовою складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Згідно довідки серії 12ААА №430058 від 13.01.2016р. позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби.
Групу інвалідності встановлено з 04.12.2015р. до 01.01.2017р., дата чергового переогляду 04.12.2016р.
Згідно витягу з протоколу від 10.03.2016р. №88 засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону (зі встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв) 23.03.2016 року позивачем наданий висновок МСЕК на ІІІ групу інвалідності у зв`язку з захворювання, яке пов`язане із захистом Батьківщини.
Інвалідність встановлено з 12.03.2016р. до 01.01.2017р., дата чергового переогляду 04.12.2016 року.
На підставі цього та відповідно до постанови Кабінету міністрів України №975 від 25.12.2013р. позивачу виплачена одноразова грошова допомогу у розмірі 206 700грн.00коп.
Згідно довідки серії 12ААА №072650 від 19.12.2016р. позивачу підтверджено ІІІ групу інвалідності. Інвалідність встановлено з 01.01.2017р. до 01.01.2018р., дата чергового переогляду 04.12.2017р.
Відповідно до виписного епікризу Головного військового клінічного госпіталю клініки нейрохірургії та неврології ангіоневрологічного відділення з 15.11.2017р. по 22.11.2017р. позивач знаходився на стаціонарному обстеженні та лікуванні.
З 04.12.2017р. по 06.12.2017р. позивач знаходився на стаціонарному обстеженні та лікуванні, згідно виписного епікризу Головного військового клінічного госпіталю клініки неврології.
Згідно довідки МСЕК серії АВ №0968159 від 03.01.2018р., позивачу встановлена ІІ група інвалідності з 06.12.2017р. до 21.01.2020р., дата чергового переогляду 06.12.2019р.
У зв`язку зі зміною групи інвалідності позивач звернувся до Дніпропетровського обласного військового комісаріату для отримання доплати одноразової грошової допомоги.
Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних №37 від 06.04.2018р.позивача повідомлено про наступне.
Згідно з абз.2 п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється. ОСОБА_1 групу інвалідності змінено понад дворічний термін.
Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою цінністю. Права і свободи людини та гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст.1 Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Так, відповідно до статті 164 Закону № 2011 та пункту 19 Порядку № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Отже, метою наданого Комісії повноваження щодо відмови особі у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги є запобігання неправомірній поведінці такої особи. В матеріалах справи докази неправомірної поведінки ОСОБА_1 відсутні.
Пунктом 18 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Положення про медико-соціальну експертизу» встановлено, що відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.
Відповідач не врахував того факту, що позивач з 04.12.2017р. по 06.12.2017р. перебував на лікуванні та не міг вплинути на те, коли закінчиться обстеження.
У пункті 8 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 2009 № 1317 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності» (надалі Положення №1317) та пункті 1.12 розділу І затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України «Інструкції про встановлення груп інвалідності» (надалі Інструкція) вказано, що датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.
Проте, ані у Положенні №1317, ані в Інструкції не зазначено, що є датою зміни групи інвалідності (а саме про зміну групи вказано у частині четвертій статті 163 Закону №2011).
За таких обставин, на переконання суду, в даному випадку визначальним моментом є виявлення у особи ознак ІІ групи інвалідності.
Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
В силу вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності своїх дій.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Суд не застосовує правила розподілу судових витрат, визначених ст.139 КАС України, оскільки позивач згідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст.139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Дніпропетровський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова