Справа № 160/3782/19
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року Справа № 160/3782/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №160/3782/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо припинення з 1 вересня 2018 року виплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , призначену за віком пенсію, з урахуванням заборгованості, що виникла з 1 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк».

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер №160/3782/19.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2019р. відкрито провадження по справі №160/3782/19 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Згідно ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №160/3782/19 у спрощеному провадженні з урахуванням положень ст. 269 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що є внутрішньо переміщеною особою, яка отримує пенсію за віком та з 01.03.2016р. перебуває на обліку в Управлінні Песнійного фонду України в м.Жовті Води Дніпропетровської області, де фактично постійно проживає та зареєстрована з 02.11.2015р., однак з вересня 2018р. позивачу припинено виплату пенсії до отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 06.09.2018р. позивачем отримано відповідну довідку за №, однак відповідачем не виплачено ОСОБА_1 пенсію за вересень та жовтень 2018 року, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

Позиція Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відображена у відзиві на адміністративний позов та аргументована безпідставністю заявленихОСОБА_1 вимог. Так, в обґрунтування своєї позиції пенсійний орган зазначив, що позивач змінила місце фактичного проєивання та виїхала до м.Жовті Води, де була взята на облік як внутрішньо переміщена особа згідно довідки УПСЗН Жовтоводської міської ради за № від 06.09.2018р. Відповідач зазначив, що з вересня 2018 року виплата пенсії ОСОБА_1 була призупинена з огляду на відсутність в останньої довідки внутрішньо переміщеної особи, однак на підставі особистого звернення позивача від 06.09.2018р. рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам з огляду на отримання ОСОБА_1 відповідної довідки рішенням №09 від 13.09.2018р. вирішено відновити позивачу виплату пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016р.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України, згідно копії паспорту серії НОМЕР_2 , що виданий 25.03.2003р. Єнакіївським МВ УМВС України у Донецькій області. Позивач від 02.11.2015р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (сторінка 12 паспорта позивача).

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 .

Згідно з копією довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України № від 06.09.2018р. ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, фактичне зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

У період з 01.09.2018р. по 31.10.2018р. ОСОБА_1 не отримувала пенсійні виплати, які станом на момент розгляду даної справи також не виплачені відповідачем.

Позивач двічі зверталась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявами щодо поновлення виплати пенсіїза період з 01.09.2018р. по 31.10.2018р.

Однак, листами за вих. №29909/04-01/26 від 12.12.2018р. та №2596/Т-09 від 10.04.2019р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача, що за результатами розгляду комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Павлоградської міської ради від 06.17.2017 №28 прийнято рішення про відновлення (призначення) виплати пенсії. Пенсія за вересень та жовтень 2018року буде виплачена після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. №365 зі змінами.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003р. (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV.

Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону № 1058-IV - пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що , починаючи з 01.09.2018р. по 31.10.2018р., пенсійні виплати вона не отримувала, що також не заперечується й відповідачем.

Підставою для припинення пенсійних виплат слугувало ненадання позивачем до Пенсійного органу довідки про взяття на облік особи, яка внутрішньо переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (довідки внутрішньо переміщеної особи).

Тобто, підставою для припинення виплати пенсії позивачу, в даному випадку, є ненадання певного документу, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» №509 від 01.10.2014р.

Згідно з частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Аналіз вищенаведених норм Закону дає суду підстави дійти висновку, що Закон №1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як ненадання особою до Пенсійного органу довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Щокін проти України, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Суд, досліджуючи документи, наявні в матеріалах справи, не вбачає жодних рішень, прийнятих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, на підставі яких позивачу було призупинено виплату пенсії, починаючи з 01.09.2018р. по 31.10.2018р.

Однак, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняттям пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статті 49 цього Закону.

Отже, судом встановлено порушення прав позивача у вигляді не отримання пенсійних виплат починаючи з 01.09.2018р., яке фактично тривало до 31.10.2018р. (включно).

При цьому, відсутність відповідного рішення Пенсійного органу відносно припинення виплат пенсії не є підставою вважати, що право позивача на отримання пенсійних виплат не було порушено.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018р. у справі №805/402/18 (провадження № 11-644асі18), яка є зразковою справою.

Відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Таким чином, припиняючи позивачу виплату пенсії з 01.09.2018р., відповідач порушив право позивача на мирне володіння своїм майном, у звязку з чим, суд приходить до висновку, що такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є протиправними.

У відповідності до частини 1, частини 2 статті 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Судом встановлено, що виключно Законом №1058-IV визначено підстави припинення пенсійних виплат, тому посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016р. не є посиланням на норми Закону, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно- правовим актом.

Враховуючи те, що припинення виплати пенсії позивачу сталося внаслідок протиправних дій саме органу Пенсійного фонду України, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на відновлення та виплату йому пенсії з 01.09.2018р.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов`язку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не повинен втручатися в його компетенцію.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість не проведення перерахунку пенсії та її виплати з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України - розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, однак суд вважає, що у даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо припинення з 1 вересня 2018 року виплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) призначену за віком пенсію, за період з 01.09.2018р. по 31.10.2018р. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк», у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо заявлених ОСОБА_1 у прохальній частині позовної заяви клопотань щодо зобов`язання начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області забезпечити виконання рішення суду у місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили відповідно до ч. 1 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України та про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати звіту про виконання судового рішення у місячний строк з дня набрання цим рішенням законної сили, суд зазначає, що положеннями статті 387 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а саме: суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Проте, у даному випадку суд не вбачає підстав для задоволення вищезазначених клопотань ОСОБА_1 , оскільки у суду не має достатніх підстав вважати, що відповідач буде перешкоджати виконанню рішення суду після набрання ним законної сили.

Окрім того, слід зауважити, що встановлення судом строку для виконання судового рішення та зобов`язання подати звіт є правом, а не обов`язком суду та не може бути обрано позивачем одним із способів захисту порушеного права.

Оскільки, позивач на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору та не сплачувала його, у зв`язку з чим розподіл судових витрат у вигляді присудження сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду із позовною заявою, відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Інші підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України - у суду відсутні.

Згідно вимог пункту першого частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

З огляду на викладене, є необхідність допустити негайне виконання рішення суду в частині здійснення виплати позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ) про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо припинення з 1 вересня 2018 року виплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) призначену за віком пенсію, за період з 01.09.2018р. по 31.10.2018р. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити

Допустити негайне виконання рішення суду в частині здійснення виплати ОСОБА_1 пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський