Справа № 817/546/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2019 року м. Рівне №817/546/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов суб`єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Рівненській області): від 06.02.20_ року № , від 06.02.2018 року №, від 06.02.20_ року № , від 06.02.2018 року № , від 06.02.2018 року № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2018 року № Ф-05, рішення № про застосування штрафних санкцій на донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного податку від 06 лютого 2018 року.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 провадження в справі було відкрито та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що в акті перевірки не зроблено посилання на конкретні первинні документи, не вказано за який саме період виключаються витрати на відрядження. Відповідач вказує в акті перевірки на порушення підприємцем п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПКУ але, цими нормами передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо доходів. у складі інших витрат належать витрати на відрядження найманих працівників. А згідно з п.п. 165.1.11 п. 165.1 ст. 165 ПКУ до доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного оподатковуваного) доходу, відносяться кошти отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу. Отже, суми добових, які виплачувались найманим працівникам під час перебування у відрядженні. відповідно до норм Податкового кодексу включаються до складу витрат підприємця. Крім того чинним законодавством чітко не визначено форми документів, які повинні складати фізичні особи - підприємці при видачі коштів на відрядження або під звіт.

Відповідач заперечив проти задоволення позову про що долучив до матеріалів відповідний відзив, зокрема вказав, що в акті перевірки відображено, що витрати на виплату добових в сумі 282816,26 грн. не можуть свідчити про реальність здійснення таких операцій у зв`язку з відсутністю готівкових коштів оскільки підприємцем знято з поточного рахунку в банку меншу суму ніж включено у витрати згідно Звітів про відрядження. Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності у 2015- 2016 роках, відображеного в розділі 11 податкової декларації та додатку 4 і 2 до декларацій, встановлено розбіжність в сумі 35700,00грн., а саме, ФОП ОСОБА_1 не включено до доходу суму коштів в розмірі 35700,00 грн., що надійшли 13.03.2015 (17850,00грн) та 19.03.2015р. (17850,00грн) на розрахунковий рахунок від ТОВ «Лідер Транс» за надані транспортні послуги, чим порушено п. 163.1 ст.163, пп. 164.1.1, 164.1.3. п. 164 ст. 164 Податкового кодексу України. Всього за результатами перевірки валовий дохід за 2015 рік становить 7945030,98грн. Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у податковій декларації за 2015р. встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у гр.5,6,7 «Вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю» віднесено суму 7867010.98 грн. В ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 надано структуру понесених витрат у 2015 році на суму 7911283,37 грн., що на 44272,39 грн. більше ніж задекларовано у податковій декларації про майновий стан і доходи фізичною особою підприємцем та враховано при перевірці. Перевіркою до складу валових витрат ФОН ОСОБА_1 за 2015р. прийнято витрати по авансових звітах найманих працівників (крім добових) в сумі 2652692,44 грн., а також витрати по авансових звітах - оплата добових - в сумі 274905,94 гри. (на які фактично у ФОП були наявні готівкові кошти у 2015р. для оплати вказаних витрат). Поряд з цим, проведеною перевіркою до складу витрат ФОП ОСОБА_1 за 2015р. не прийнято витрати по авансових звітах (оплату добових)фактично підприємцем не понесені, тобто не оплачені в сумі 282816,26 грн. (557722,20грн. - 274905,94грн.), оскільки фактично у ФОП відсутні готівкові кошти у вказаній сумі для їх оплати. В зв`язку з вищевикладеним просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Заступником начальника відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Рівненській області Кобилянським О.В. та головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Головного управління ДФС у Рівненській області Ліщинською М.В. проведена перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів в період з 01.01.2015 по 31.12.2016 дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, про що складено акт від 22.12.2017 року №1507_/17-00-13-09/ (далі Акт перевірки).

Згідно Акту перевірки були встановлені наступні порушення допущені ФОП ОСОБА_1 :- п.1 ст.7, п. 2 СТ.9 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ФОП було не в повному обсязі здійснено нарахування/утримання ЄСВ із нарахованих громадянам сум доходів по вказаних вище звітних періодах. Однак зазначену помилку платником було самостійно виправлено у звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за листопад та грудень 2015р., а саме підприємцем самостійно донараховано своєчасно не нарахований ЄСВ в сумі 4551,06 грн. Згідно абз.3 п. 11 ст.25 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більше як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску;

- пп.163.1.1 п. 163.1 ст. 163, абз. «г» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст.167, пп.168.1 п.168 ст.168 Податкового кодексу України оподаткування суми доходу виплаченої як додаткове благо при компенсації витрат громадянам, що надавали послуги по договору цивільно-правового характеру у 1 та 3 кварталах 2015 року у розмірі 93206,69 грн. та донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 16914,44 грн;

- п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.1, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст.164, 164.3 ст. 164, п.167.1 ст.167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового Кодексу України донарахована сума за результатами перевірки податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за 2015 р. в розмірі 49657,19 грн.;

- п.2 ч.1 ст. 7, ч.11 ст.8 Закону України «Про збір облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за результатами проведеної перевірки донараховано єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2015 р. у сумі 75310,12 грн.;

- пп. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 пункту 16(1) підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України донараховано військового збору у розмірі 5511,76 грн. (4113,66+1398,1);

- абз. 5 п.6 ст. 128 Господарського кодексу України п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України встановлено неналежне ведення обліку доходів і витрат, а саме книга обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1 велась з порушенням, а саме ФОП ОСОБА_1 не відображено дохід в розмірі 35700,00 грн., що надійшов 13.03.2015 р. та 19.03.2015 р. на розрахунковий рахунок від ТОВ «Лідер Транс» за надані транспортні послуги.

- пп.І68.1.1 п.І68.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 розділу IV Податкового кодексу України п.1.2 розд.І, розд.ІІ, розд.ІІІ «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку, сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.2010 р. №1020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 р. №46/18784, а саме ФОП ОСОБА_1 не у повному обсязі було відображено виплати громадянам, що надавали послуги за договорами цивільно-правового характеру, а саме додаткового блага у 1 та 3 кварталах 2015 року в сумі 93206,69 грн.

З висновками акту позивач не погодилась та подала заперечення на акт перевірки.

Відповідачем було надано відповідь на заперечення за №303/ФОП/17-00-13-09-04 від 01.02.2018, в якій не були враховані аргументи позивача щодо неправильних на її думку висновків акту перевірки.

В подальшому на підставі Акту перевірки Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2018 року № Ф-05 на суму 75310,12 грн. по єдиному соціальному внеску;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06 лютого 2018 року на суму штрафних санкцій 15062,02 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.02.20_року № , згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на загальну суму 2862,41 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 1398,10 грн., за штрафними санкціями - 733.46 грн. та сума пені - 730,85 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.02.2018 року № , згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 34644,60 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 16914,44 грн., за штрафними санкціями 8906.62 грн., та сума пені - 8823,54 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.02.20_року № , згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на загальну суму 5142,08 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 4113,66 грн., за штрафними санкціями - 1028,42 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.02.2018року № , згідно якого застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника у вигляді заробітної плати у сумі 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.02.2018 року № , згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 62071,49 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 49657,19 грн., за штрафними санкціями 12414,30 грн.

Позивач з прийнятими рішеннями Головного управління ДФС у Рівненській області не погодилась та звернулась з цим позовом до суду.

До даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ від 08.07.2010 року, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року N 996-XIV.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України в редакції, яка діяла протягом періоду який перевірявся, платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Як зазначено в пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як зазначено в п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарською діяльністю є - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Зі змісту пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України вбачається, що наведений у цій нормі перелік інших витрат, зокрема по оплаті пов`язаних з веденням господарської діяльності послуг, не є вичерпним, а єдиною ознакою, яка дозволяє включати ті чи інші витрати до складу витрат фізичної особи - підприємця є їх безпосередня пов`язаність із веденням господарської діяльності цією особою.

Дослідивши акт перевірки і подані позивачем документи суд прийшов до висновку, що твердження контролюючого органу про те, що витрати ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому 2015 році на виплату добових в сумі 282816,26 грн. не можуть свідчити про реальність здійснення таких операцій у зв`язку з відсутністю у неї готівкових коштів не відповідає дійсності.

Як вже зазначалось раніше відповідно до п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПКУ до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, у складі інших витрат належать витрати на відрядження найманих працівників. В цей же час згідно п.п. 165.1.11 п. 165.1 ст. 165 ПКУ до доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного оподатковуваного) доходу, відносяться кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом170.9 статті 170 цього Кодексу.

Отже, суми добових, які виплачувались найманим працівникам під час перебування у відрядженні, відповідно до норм Податкового кодексу включаються до складу витрат підприємця.

Стосовно висновку податкового органу про те, що частина виплачених позивачем сум у розмірі 282816,26 грн. по відрядженнях є нереальною через те, що підприємцем знято з поточного рахунку в банку меншу суму, ніж включено у витрати згідно Звітів про відрядження суд зазначає наступне.

Вимогами н.п. 2.3.2.2. розд. II наказу Мінфіну № 395 «Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами» від 14.03.2013 визначено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Так, в акті перевірки не відображено посилання на конкретні первинні документи, не вказано за який саме період виключаються витрати на відрядження. Відповідач вказує в акті перевірки на порушення підприємцем п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПКУ, але, як зазначено вище, вказані норми законодавства передбачають включення до складу витрат підприємницької діяльності витрат на відрядження.

Таким чином суд прийшов до висновку, що виключення зі складу витрат суми 282816,26 грн. суперечить законодавству та не підтверджується документально.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 ПКУ для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Суд прийшов до висновку, що на виконання вказаної вимоги податкового законодавства підприємцем належним чином оформлено господарські операції по відрядженнях найманих працівників. Працівники направлялись у відрядження відповідно до виданих наказів. Після повернення з відрядження працівники складали Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт. Виплата підприємцем працівникам коштів оформлялась видатковими касовими ордерами, в яких підписами підзвітних осіб підтверджено факт отримання коштів. Такі документи надавались представникам контролюючого органу під час перевірки.

Відповідно до п. 3.4 глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 (далі - Положення), видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями.

Водночас п. 4.2 глави 4 Положення передбачено, що підприємці касової книги не ведуть.

Статтею 51 Цивільного кодексу України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, які регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до частини 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст га обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 3 Порядку складання Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 №841, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (далі Звіт), подається до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку завершує таке відрядження або завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок податкового агента платника податку, що надав кошти під звіт.

Проте, чинним законодавством чітко не визначено форми документів, які повинні складати фізичні особи - підприємці при видачі коштів на відрядження або під звіт.

В роз`ясненнях, наведених в єдиній базі податкових знань на офіційному сайті ДФС України, податковим органом рекомендовано фізичним особам - підприємцям при здійсненні видачі готівки на відрядження або під звіт оформляти первинні документи, дотримуючись вимог частини другої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

В зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про те, що операції по витратах на відрядження найманих працівників у підприємця оформлені належним чином відповідно до вимог діючого законодавства.

Окрім того, під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження висновок інспекторів про те, що сума знятих з поточного рахунку коштів менша за суму виданих в підзвіт коштів за 2015-2016 роки. Оскільки позивачем до позовної заяви були долучені копії витягів з банківських виписок, згідно яких встановлено, що сума знятих з поточного рахунку коштів за 2015-2016 роки більша, ніж виплачено коштів по відрядженнях.

Отже, висновок інспекторів про нереальність таких господарських операцій є суб`єктивним та безпідставним, оскільки факт кожного відрядження підтверджено документально, всі витрати у відрядженні підтверджуються відповідними документами, виплата сум по відрядженням підтверджується підписами працівників про отримання таких коштів у видаткових касових документах. Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Як вже зазначалось вище пунктом 177.2 ст. 177 ПКУ передбачено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Суд погоджується із твердженням позивача про те, що в акті перевірки інспектором невірно визначено помісячно суму чистого доходу за даними перевірки, на який нараховується єдиний соціальний внесок. Базою нарахування єдиного соціального внеску, згідно п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є прибуток, отриманий від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Сума єдиного соціального внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано прибуток.

У 2015 році ставка єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців, які перебували на загальній системі оподаткування, згідно п.11 ст.8 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» складала 34,7% бази нарахування.

Пунктом 3 статті 7 цього Закону передбачено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, яка складає 17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

А пунктом 2 статті 9 Закону № цього ж Закону встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Отже, виходячи з вище наведених норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у Звіті має бути помісячно визначений прибуток на підставі даних, які відображені в Книзі обліку доходів та витрат. В порушення вказаних норм Закону інспектором визначено середньомісячне значення чистого доходу за рік, яке взято як база для обчислення суми єдиного соціального внеску. Такий підхід суперечить вимогам законодавства та призводить до визначення невірної суми внеску, оскільки на правильність визначення суми внеску за кожен місяць впливають наступні фактори, які наведені вище у відповідних нормах Закону: якщо чистий дохід за місяць складає 0 або підприємець має збитки, то ЄСВ становить 0; якщо чистий дохід за місяць складає від 0 до мінімальної заробітної плати, то ЄСВ дорівнює мінімальному страховому платежу, тобто розмір мінімальної заробітної плати за цей місяць помножуємо на 34,7%; якщо чистий дохід за місяць дорівнює від розміру мінімальної заробітної плати до розміру максимальної величини бази нарахування, то ЄСВ розраховується як 34.7% від чистого доходу; якщо чистий дохід за місяць більше ніж максимальна величина бази нарахування, то ЄСВ складає 34.7% від розміру максимальної величину бази нарахування.

Однак, інспектором в акті перевірки не вказано, за які конкретно місяці 2015 року було збільшено суму чистого оподаткованого доходу та як це вплинуло на базу для обчислення єдиного соціального внеску. За таких підстав суд прийшов до висновку, що донарахована сума єдиного соціального внеску за 2015 рік визначена з порушенням норм діючого законодавства.

Щодо включення контролюючим органом в акті перевірки як додаткове благо сум компенсації витрат на оплату стоянок, митних платежів, пального особам, які надавали послуги по перевезенню вантажів згідно договорів цивільно-правового характеру суд зазначає таке.

Згідно п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Суд прийшов до висновку, що компенсація витрат, які понесені фізичною особою, яка перебуває з суб`єктом господарювання у цивільно-правових відносинах, не є доходом такої фізичної особи, оскільки послуги, які оплачені на підставі підтверджуючих первинних документів, придбані не для фізичної особи, а для потреб підприємця.

В акті перевірки зазначено, що фізичні особи, яким було здійснено компенсацію витрат, склали звіти про використання виданих в підзвіт коштів та додали підтверджуючі первинні розрахункові документи, які засвідчують факт понесених витрат позивачем. Отже, ці фізичні особи не отримали дохід, а тому відсутній об`єкт, який можна вважати будь-яким додатковим благом для такої фізичної особи.

Також, відповідно до п.п. 165.1.11 п. 165.1 ст. 165 ПКУ до загального оподатковуваного доходу не включаються і кошти отримані платником податку на відрядження або під звіт. На користь можливості видачі коштів під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала свідчить також і п.п. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 ПКУ.

Отже, діюче законодавство не забороняє видавати підзвіт кошти не працівникам суб`єкта господарювання та оскільки вся сума визначена інспектором коштів як додаткове благо підтверджується належними первинними документами, то оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором таких сум, на думку суду суперечить вимогам податкового законодавства. За таких обставин, сума грошового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 34644,60 грн., яка донарахована відповідачем згідно податкового повідомлення-рішення від 06.02.2018 року № та військового збору в сумі 2862,41 грн., донарахованого згідно податкового повідомлення-рішення від 06.02.20_року №, здійснена в порушення вимог законодавства, а тому вказані рішення є протиправними і підлягають скасуванню. В зв`язку з чим безпідставним є також висновок про те, що підприємцем порушено пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 ПКУ щодо не відображення сум компенсації витрат при виконанні договорів цивільно-правового характеру, як додаткового блага, у формі 1ДФ. Відповідно, податкове повідомлення-рішення від 06 лютого 2018 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 510 грн. є протиправним.

Крім того під час розгляду справи судом встановлено, що в порушення вимог п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України та п. 4.2 розд. IV наказу Мінфіну № 395 від 14.03.2013, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2013 року за № 607/23139 «Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами» акт перевірки від 22.12.2017 №1507/17-00-13-09/ не підписано особою державної податкової служби, яка проводила перевірку - Кобилянським О.В .

У відповіді на заперечення вказано на те, що відповідно до наказу ГУ ДФС у Рівненській області «Про відпустки» від 28.11.2017 № 147в заступник начальника відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Рівненській області Кобилянський О.В. перебував у відпустці з 18 грудня 2017 року по 02 січня 2018 року.

Однак наказ про проведення планової виїзної перевірки № 120 було видано 21.11.2017, тобто до дати видання наказу про відпустку особи, яка мала приймати участь у перевірці позивача. Пунктом 4.2 розділу IV наказу Мінфіну № 395 «Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами» від 13.03.2013 встановлено строки для складення акту перевірки, так акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби, які проводили перевірку, та реєструється в органі державної податкової служби протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку, пункті 4.5 цього розділу вимог щодо реєстрації актів документальних перевірок.

Як зазначено у акті перевірки від 22.12.2017 року №1507/17-00-13-09/ перевірка проводилась з 04.12.2015 по 15.12.2015.

Отже суд прийшов до висновку, що посадова особа контролюючого органу Кобилянський О.В. не приймав участі у складанні акту перевірки, про що свідчить відсутність його підпису, не приймав участі у розгляді заперечень до акту перевірки, натомість Податковим кодексом України не передбачена можливість реєстрації та вручення (надсилання) акта перевірки, який не підписано особами, які приймали участь у проведенні перевірки.

Суд бере до уваги, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (пункт 86.1 статті 86 ПК України).

Відповідно до пункту 86.3 статті 86 ПК України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Пунктом 1.4 розділу І наказу Мінфіну № 395 «Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами» від 13.03.2013 визначено, що результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби, які проводили перевірку, а також платником податків або його законними представниками.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (частини друга, третя статті 90 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 6, частин першої, другої статті 7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Водночас адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до положення пункту 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Заява N 63566/00) від 18 липня 2006 року суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше вони не виконують свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

В межах спірних правовідносин дослідженню підлягають підстави правомірності винесення контролюючим органом оскаржуваних рішень та їх відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям.

При цьому суд не може залишити поза увагою покликання позивача на відсутність підпису посадової особи в акті перевірки, хоча вона була направлена на таку перевірку і у вступній частині акту зазначена як така, що цю перевірку проводила, що свідчить про недотримання належної правової процедури.

Наказом Держспоживстандарту України 07 квітня 2003 року №55 затверджено Уніфіковану систему організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003» (надалі ДСТУ 4163-2003) які поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності органів державної влади України, органів місцевого самоврядування, та підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності (далі - організацій), а також установлює склад реквізитів документів; вимоги до змісту і розташовування реквізитів документів; вимоги до бланків та оформлювання документів; вимоги до документів, що їх виготовляють за допомогою друкувальних засобів.

Відповідно до пункту 4.4 ДТСУ 4163-2003 документи, що їх складають в організації, повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва організації (07), назва виду документа (10) (не зазначають на листах), дата (11), реєстраційний індекс документа (12), заголовок до тексту документа (19), текст документа (21), підпис (23).

Надаючи правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд враховує, що відповідно до 3.12. Національного стандарту України ДСТУ 2732:2004 «Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять», затвердженого наказом від 28 травня 2004 року № 97 Держспоживстандарту України (далі - ДСТУ 2732:2004), юридична сила (службового документа) - властивість службового документа, надана чинним законодавством, яка є підставою для вирішення правових питань, здійснювати правове регулювання і (або) управлінські функції.

Згідно із підпунктом 4.1.7 пункту 4.1 ДСТУ 2732:2004 підпис службового документа - реквізит службового документа, який свідчить про відповідальність особи за його зміст та є єдиний чи один з реквізитів, що надають документові юридичної сили.

Водночас абзацом 28 пункту 2 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом від 18 червня 2015 року № 1000/5 Міністерства юстиції України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 року за № 736/27181, визначено, що реквізит службового документа - обов`язковий елемент, зафіксований в документі для його ідентифікації, організації обліку та надання йому юридичної сили.

Згідно абзацу 30 пункту 2 цих Правил службовий документ - офіційно зареєстрований службою діловодства або відповідним чином засвідчений документ, що одержаний чи створений установою у процесі її діяльності та має відповідні реквізити.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд приходить до висновку, що акт від 22.12.2017 № 1507_/17-00-13-09/, складений за наслідками перевірки, як службовий документ за відсутності підпису заступника начальника відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Рівненській області Кобилянського О.В., що здійснював перевірку ФОП ОСОБА_1 , не має жодної юридичної сили, відтак прийняті на його підставі оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправними.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 813/2451/17.

Водночас, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що ключовим у даному випадку є наявність посадових осіб контролюючого органу на робочому місці не на момент підписання акту перевірки, а протягом періоду проведення такої перевірки, а очікування завершення відпустки одного із перевіряючи могло б спричинити порушення ГУ ДФС у Рівненській області строків для прийняття оскаржених рішень.

Суд звертає увагу, що відповідно зазначеного вище Пункту 1.4 розділу І наказу Мінфіну № 395 «Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами» від 13.03.2013 результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. Акт як службовий документ підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, і він складається у двох примірниках та підписується посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби, які проводили перевірку, а також платником податків або його законними представниками. А відповідно до пункт 86.1 статті 86 ПК України акт підписується посадовими особами контролюючого органу та платником податків або їх законними представниками (у разі наявності). Отже, підпис посадової особи є обов`язковим реквізитом такого документа. Наведені норми не містять жодних виключень, або можливості їх альтернативного застосування в частині оформлення результатів податкових перевірок у формі акта та обов`язкових реквізитів такого акта.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Рівненській області): від 06.02.20_ року № , від 06.02.2018 року №, від 06.02.20_ року № , від 06.02.2018 року № , від 06.02.2018 року № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2018 року № Ф-05, рішення № про застосування штрафних санкцій на донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного податку від 06 лютого 2018 року є підставними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1978 грн. 44 коп., сплачений відповідно до квитанції № 0.0.964305890.1 від 15 лютого 2018 року.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2018 року № Ф-05 на суму 75310,12 грн. по єдиному соціальному внеску.

Визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06 лютого 2018 року на суму штрафних санкцій 15062.02 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.20__року № , згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання по військовиму збору на загальну суму 2862,41 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 1398,10 гри., за штрафними санкціями - 733,46 грн. та сума пені - 730,85 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.2018 року № , згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 34644,60 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 16914,44 грн., за штрафними санкціями - 8906,62 грн. та сума пені - 8823.54 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.20_року № , згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на загальну суму 5142,08 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 4113,66 грн.. за штрафними санкціями - 1028,42 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.2018 року № , згідно якого застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника у вигляді заробітної плати у сумі 510 грн.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.2018 року № , згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 62071,49 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 49657,19 грн., за штрафними санкціями - 12414,30 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області (33023, м.Рівне, вул..Відінська, 12, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1978,44 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім гривні сорок чотири копійки) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 07 червня 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.