Справа № 743/858/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/858/19 Суддя першої інстанції: Жовток Є.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Коротких А.Ю. та Костюк Л.О.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області 12 травня 2019 року звернулося до суду з позовом, у якому просило винести рішення про:

- примусове видворення з України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2019 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що неодноразово звертався до уповноваженого органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також відповідач зазначає, що не був повідомлений зрозумілою для нього мовою про прийняття рішення щодо примусового повернення до країни походження та можливість його оскарження. Крім того відповідач зазначає, що поміщенню до пункту тимчасового перебування іноземців має передувати адміністративне затримання, що у даному випадку було відсутнє.

Відзив на апеляційну скаргу від Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області не надходив.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмити в її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Відповідач та його представник були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності зазначених осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 задовольнити, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2019 року - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що уповноваженою особою Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області відносно громадянина ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР ЦМУ 002190 від 02 квітня 2019 року, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Постановою серії ПН МЦУ 002190 від 02 квітня 2019 року за вчинення правопорушення, яке полягало у порушенні правил перебування іноземців в України (відсутність документів, що дають право на проживання в Україні) на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн 00 коп.

Головним спеціалістом відділу ідентифікації та видворення управління міграційного контролю протидії нелегальній міграції та реадмісії, у зв`язку з порушенням правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, прийнято рішення від 02 квітня 2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано відповідача покинути територію України у термін до 15 квітня 2019 року.

Рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну від 02 квітня 2019 року відповідачем не оскаржене і не виконане.

Начальник Відділу ідентифікації та забезпечення видворення Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області 10 травня 2019 року склав протокол про адміністративне затримання відповідача. Рішенням цього ж органу від 10 травня 2019 року ОСОБА_1 поміщено у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

З огляду на вказані обставини, Центральне міжрегіональне управління ДМС України у м. Києві та Київській області звернулося до суду з позовом про затримання та примусове видворення за межі України ОСОБА_1.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції зазначив, що в ході судового розгляду судом не встановлено наявності обставин, передбачених ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове видворення відповідача.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст.ст. 288, 289 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

У відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що ОСОБА_1 не виконав рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну від 02 квітня 2019 року в установлений строк без поважних причин. Зазначене рішення не виконане відповідачем на даний час.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що позивач не повідомив його зрозумілою мовою про прийняття рішення щодо примусового повернення до країни походження та можливість його оскарження.

Надаючи оцінку зазначеному доводу ОСОБА_1 , колегія суддів враховує, що обов`язковою передумовою для звернення до суду із позовом про примусове видворення є невиконання рішення про примусове повернення саме без поважних причин.

Згідно з ч.ч. 3-5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

До матеріалів справи приєднана копія пояснень ОСОБА_1 від 02 квітня 2019 року, згідно яких він не потребує послуг перекладача. Також позивач надав розписку щодо повідомлення відповідача про його примусове повернення до країни походження і зобов`язання залишити територію України не пізніше 15 квітня 2019 року.

Разом з тим, у вказаній розписці не заповнені відомості про присутність перекладача під час повідомлення ОСОБА_1 зазначеної інформації.

Колегія суддів враховує, що згідно з протоколом про адміністративне затримання від 10 травня 2019 року відповідач не володіє українською мовою, у зв`язку з чим йому було забезпечено перекладача Солеман М.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач також заявив про те, що не володіє українською мовою, у зв`язку з чим користувався послугами перекладача.

За змістом ч. 1 ст. 71 КАС України перекладач залучається до участі у справі у тому разі, якщо особа не володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство.

Отже, під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 не володіє українською мовою.

Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 754/2198/17.

Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області не доведене, що ОСОБА_1 у повній мірі розумів зміст рішення про примусове повернення від 02 квітня 2019 року та був обізнаний щодо його обов`язку добровільно покинути територію України не пізніше 15 квітня 2019 року.

Невиконання ОСОБА_1 рішення про примусове повернення від 02 квітня 2019 року було обумовлене нерозумінням його змісту та покладеного обов`язку, що слід вважати поважною причиною невиконання такого рішення.

У свою чергу невиконання рішення про примусове повернення з поважних причин виключає можливість примусового видворення відповідача.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що позовна вимога щодо примусового видворення відповідача є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також вказував на те, що неодноразово намагався подати до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проте у прийнятті таких заяв було відмовлено з посиланням на реорганізацію органів ДМС України.

Однак відповідач не надав до суду доказів за підтвердження доводів щодо незаконної відмови у прийнятті його заяв.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що 15 травня 2019 року під час перебування в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України звертався до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області із заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Разом з тим Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області та Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на запити апеляційного суду листами від 27 травня 2019 року № 743/858/19/30591/2019 та від 04 червня 2019 року № 09-01/852 повідомили, що від громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 не надходили заяви про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що він побоюється стати жертвою політичних переслідувань у країні походження. Разом з тим, відповідач не надав пояснень та доказів, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що в країні походження для нього існує загроза стати жертвою переслідувань з огляду на його політичні погляди.

Доводи відповідача про те, що його адміністративне затримання не здійснювалося, спростовуються протоколом про адміністративне затримання від 10 травня 2019 року, копія якого приєднана до матеріалів справи.

У відповідності до п. 2.10. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 серпня 2013 року № 825 (далі - Інструкція) уповноважені посадові особи можуть здійснити адміністративне затримання на підставах та на строки, передбачені статтями 260 та 263 КУпАП, про що складається протокол про адміністративне затримання.

Таким чином, адміністративне затримання відповідача було здійснене із дотриманням установленого порядку.

Перевіряючи обґрунтованість позовної вимоги про затримання ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців колегія суддів враховує положення ч. 1 ст. 289 КАС України.

Зазначена норма права передбачає такі підстави для затримання судом іноземця або особи без громадянства:

- наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

- існування ризику втечі;

- відсутність в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Враховуючи, що у задоволенні адміністративного позову про примусове видворення ОСОБА_1 було відмовлено, перша із зазначених підстав для затримання відповідача - відсутня.

В адміністративному позові Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області зазначає про існування ризику втечі відповідача, однак не наводить обґрунтування такого висновку.

Із приєднаних до матеріалів справи письмових доказів також не вбачається підстав для висновку про ризик втечі відповідача.

Крім того, у ОСОБА_1 наявний документ, що дає право на виїзд з України, а саме - паспорт НОМЕР_1 від 17 квітня 2017 року. Посилання на зазначений документ міститься у протоколі про адміністративне правопорушення від 02 квітня 2019 року № ПР ЦМУ 002190, а копія його першого аркуша приєднана до адміністративного позову Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області.

Також колегія суддів враховує, що Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області не обґрунтувало необхідності вжиття додаткових заходів з метою ідентифікації ОСОБА_1 .

За таких обставин вимога позивача про затримання відповідача з метою його ідентифікації також не підлягає задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 13 травня 2019 року та є підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 задовольнити, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2019 року - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч. 4 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 242, 272, 289, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2019 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді А.Ю. Коротких

Л.О. Костюк