Справа № 1.380.2019.000175
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000175
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2019 року м. Львів

13 год. 35 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Й.-Д.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Фітас В.С., представника відповідача 2 Матлая Й.І., представника відповідачів 3 та 4 ОСОБА_2 , представника відповідача 5 Бенцарука Р.А., розглянув у підготовчому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України (відповідач 1), Міністерства оборони України (відповідач 2), Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління (відповідач 3), Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України (відповідач 4), Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова (відповідач 5), про визнання дій протиправними та стягнення коштів за неотримане матеріальне та грошове забезпечення внаслідок вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, в якому просить суд:

- визнати відмову відповідача 1 у невиконанні рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 у справі № 813/106/18 та рішення Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду від 02.08.2018 у справі № 813/106/16 (адміністративне провадження № К/9901/21268/18) протиправною;

- зобов`язати відповідача 1 внести до послужного списку особової справи позивача відомості про визнання наказів Міністра оборони України та Міністерства оборони України № 268 та № 1054 від 17.12.2015 протиправними, та їх скасування судом і поновлення ОСОБА_1 на військовій службі та займаній посаді, яку позивач обіймав на час звільнення на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 у справі № 813/106/16 та рішення Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду від 02.08.2018 у справі № 813/106/16 (адміністративне провадження № К/9901/21268/18);

- визнати відмову відповідача 2 від 02.01.2019 та від 10.01.2019 протиправною та стягнути з відповідача 2 на користь позивача матеріальне та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по даний час та компенсацію за невикористану відпустку за 2016, 2017, 2018 на загальну суму 664398,97 грн.;

- зобов`язати відповідача 2 провести нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по даний час.

01.02.2019 за вх. № 35744 ОСОБА_1 подав заяву про зміну (уточнення) позовних вимог та їх підстав у адміністративній справі (а.с.50-58) до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, Західно територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, в якій виклав нову редакцію позовних вимог та просив суд:

- визнати дії Міністра оборони України, Міністерства оборони України, Західного територіального квартирно-експлуатаційного управлінням МО України, у невиконанні вимог рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 року в частині відмови у поновленні ОСОБА_1 на військовій службі та на раніше займаній посаді начальника КЕВ м. Львова, з 18.12.2015 по даний час, протиправними та незаконними.

- визнати наказ Міністра оборони України № 10 від 10.01.2019 у пункті 1, §1, протиправним та незаконним.

- зобов`язати Міністра оборони України внести відповідні зміни та уточнення до даного наказу з відображенням - ким, коли та яким органом поновлено ОСОБА_1 у військовому званні підполковник, на військовій службі та з якого числа, місяця, року поновлено його на займаній посаді, тобто внести уточнення відповідно до вимог рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 року.

- визнати пункт 2 §2 наказу Міністра оборони України № 10 від 10.01.2019 незаконним та скасувати його;

- визнати п. 3 наказу т.в.о. начальника Західного територіального квартирно- експлуатаційного управління МО України № 14 від 21.01.2019, протиправним та незаконним;

- зобов`язати начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління МО України внести відповідні зміни та уточнення до даного наказу з відображенням - ким, коли та яким органом, поновлено ОСОБА_1 у військовому званні «підполковник», на військовій службі та з якого числа, місяця, року його поновлено на займаній посаді, тобто внести уточнення відповідно до вимог рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016;

- визнати п. 4 наказу т.в.о. начальника Західного територіального квартирно- експлуатаційного управління МО України № 14 від 21.01.2019, незаконним та скасувати його;

- зобов`язати Міністерство оборони України, внести до послужного списку особової справи ОСОБА_1 відомості з рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/106/16 від 20.12.2016, про визнання наказів Міністра оборони України та Міністерства оборони України № 268 та № 1054 від 17.12.2015 протиправними, та їх скасування судом і поновлення ОСОБА_1 на військовій службі та займаній посаді з 18.12.2015;

- визнати відмову Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління МО України, КЕВ м. Львова від 02.01.2019 та 10.01.2019, 28.01.2019 року, у виплаті грошового та матеріального забезпечення за час вимушеного прогулу, протиправною;

- стягнути з КЕВ м. Львова на користь ОСОБА_1 матеріальне та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по даний час та компенсацію за невикористану відпустку за 2016, 2017, 2018 рік на загальну суму 664398 ( шістсот шістдесят чотири тисячі триста дев`яносто вісім) грн. 97 копійок;

- зобов`язати КЕВ м. Львова провести нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по даний час.

В судовому засіданні 30.05.2019 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, та просив суд позовні вимоги 1-6 залишити без розгляду, відтак у межах цієї справи позивач просив:

- визнати відмову Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління міністерства оборони України, КЕВ м. Львова від 02.01.2019 та 10.01.2019, 28.01.2019 у виплаті грошового та матеріального забезпечення за час вимушеного прогулу, протиправною та стягнути з КЕВ м. Львова на користь ОСОБА_1 матеріальне та грошове забезпечення по даний час (21.01.2019) та компенсацію за невикористану відпустку за 2016, 2017, 2018 роки на загальну суму 664398,97 грн.;

- зобов`язати КЕВ м. Львова провести нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по даний час.

Позивач в обґрунтування вказаних вимог покликався на те, що внаслідок протиправних дій Міністра оборони України та службових осіб Міністерства оборони позивач позбавлений права на отримання матеріального та грошового забезпечення і можливості отримання в добровільному порядку компенсації за неотримане позивачем матеріальне та грошове забезпечення внаслідок вимушеного прогулу, яке позивач не отримував і не отримує з 18.12.2015 до даного часу.

26.12.2018 позивач звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова з листом у якому просив виплатити йому неотримане ним матеріальне та грошове забезпечення внаслідок вимушеного прогулу, яке позивач не отримував і не отримує з з 18.12.2015 до даного часу, виключно з вини Міністерства оборони України.

02.01.2019 Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова позивачу відмовлено у виплаті матеріального і грошового забезпечення, недоотриманого внаслідок вимушеного прогулу, а листом від 10.01.2019 у виплаті індексації грошового забезпечення.

Відмова Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова у виплаті матеріального та грошового забезпечення, недоотриманого внаслідок вимушеного прогулу з 18.12.2015 по даний час, та проведення індексації грошового забезпечення є безпідставною та протиправною і не відповідає вимогам чинного законодавства.

Аналогічна відмова підтверджується письмовою відповіддю Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 28.01.2019.

Згідно з наданими позивачу КЕВ м. Львова документами про грошове забезпечення позивача вбачається, що упродовж з 18.12.2015 по даний час йому не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення. Покликання на те, що військовослужбовцям Збройних Сил України було значно збільшено грошове забезпечення є абсолютно не обґрунтованими, оскільки індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій в оплаті праці та виплачується незалежно від суми грошового забезпечення.

Оскільки вказане порушує права позивача він звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 15.01.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 07.02.2019 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 07.03.2019 судом витребувано у Міністерства оборони України та Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України особову справу - примірник № 1 та примірник № 2 на підполковника ОСОБА_1 для огляду та для дослідження в ході судового розгляду та встановлення фактичних обставин.

25.03.2019 за вх. № 9947 вказані матеріали надійшли на адресу суду.

Ухвалою суду від 07.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, з підстав, що викладені у позовній заяві, з врахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог та їх підстав у адміністративній справі у відповідності до вимог ч. 1 ст. 47 КАС України (а.с.50-58), заяви про зменшення позовних вимог (Т.2, а.с.15-16), відповіді на відзив відповідачів на позовну заяву позивача за вх. № 11395 від 04.04.2019 (а.с.224-231). Просили позов задовольнити.

Представник Міністерства оборони України (відповідача 2) проти позову заперечив повністю, з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву за вх. № 4035 від 05.02.2019 та за вх. № 4713 від 06.03.2019 (а.с.108-111, 162-165).

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова позицію щодо позову виклав у поясненні сторони (відповідача) в адміністративній справі № 1.380.2019.000175. Просив у задоволенні позову відмовити (а.с.158-160).

Зазначив, що 17.12.2015 рішенням Міністра оборони відповідно до наказу видано наказ № 268-кп, за яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом позбавлення військового звання «підполковник». В подальшому, наказом № 1054 від цієї ж календарної дати позивача звільнено з військової служби. Позивача внаслідок судового оскарження вказаного наказу поновлено на роботі. 21.01.2019 Наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 14 від 21.01.2019, з п. 3 якого слідує, що ОСОБА_1 , який прибув із Личаківсько-Залізничного ОРВК, зараховано до списків особового складу КЕВ м. Львова та всіх видів забезпечення. У зв`язку з вибуттям до нового місця служби в м. Київ за наказом № 10 позивача виключено зі списків особового складу.

З огляду на таке, зазначив, що після звільнення із займаної посади у грудні 2015 і в подальшому після прийняття 10.01.2019 Міністром оборони України рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника КЕВ м. Львова у розпорядження службових осіб відділу не надходили будь-які розпорядчі рішення судів, котрі б набрали законної сили та стосувались відділу у конкретних спірних правовідносинах чи постанови органів державної виконавчої служби, видані на виконання таких судових рішень, або ж рішення (накази тощо) вищестоящих органів військового управління з приводу проведення виплати через фінансово-економічне відділення КЕВ м. Львова грошових коштів за період вимушеного прогулу з 18.12.2015. При цьому проведення такої виплати повинно бути здійснене за конкретний період, тобто повинна бути зазначена як його початкова, так і кінцева календарна дата, і відповідно від цього залежить конкретна сума грошових коштів.

Вітак, будь-яких правових підстав та обов`язку для проведення таких виплат у КЕВ м. Львова на користь ОСОБА_1 не було, адже 21.01.2019 на момент видачі витягу з наказу № 14, позивач вважався таким, що проходить службу в іншій військовій частині, а не КЕВ м. Львова.

Зазначив, що відповідно до п. 8 Наказу Міністра оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника). Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі вищого командира за підпорядкованістю.

З урахуванням того, що починаючи з 18.12.2015 і по даний час до КЕВ м. Львова не надходили накази вищих командирів за підпорядкованістю про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з цієї календарної дати і по даний час, підстави для проведення таких виплат через фінансово-економічне відділення відповідача відсутні. Відмова у проведенні на його користь вказаних виплат є обґрунтованою і підставною. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник західного територіального квартирно-експлуатаційного управління проти позову заперечив, з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву (а.с.177-182).

Представник відповідача 5, Квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, підтримав позицію, викладену у письмових поясненнях за вх. № 8427 від 13.03.2019 (а.с.204-205).

Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Підстав для відкладення розгляду справи відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не встановлено.

Суд заслухав пояснення представників сторін, з`ясував фактичні обставини та відповідні їм правовідносини та встановив таке.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 у справі № 813/106/16 позов ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, за участю військової прокуратури Західного регіону України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на військовій службі, задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ Міністра оборони України №268-кп від 17.12.2015 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; визнано протиправним та скасовано наказ Міністра оборони України №1054 від 17.12.2015 «По особовому складу», в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключення зі списків особового складу Збройних Сил України з 17.12.2015; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова з 18.12.2015; постанову в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 звернуто до негайного виконання (а.с.12-16).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017 у справі № 876/483/17 апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено: постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на військовій службі скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено повністю (а.с.17-23).

Постановою Верховного Суду від 02.08.2018 у справі № 813/106/16 (адміністративне провадження № К/9901/21268/18) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі №813/106/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, за участю Військової прокуратури Західного регіону України, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на військовій службі скасовано та залишено в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року (а.с.24-28).

Відповідно до витягу із Наказу Міністерства оборони України (по особовому складу) від 10.01.2019 за № 10 § 1, Наказ Міністра оборони України (по особовому складу) від 17.12.2015 № 1054 про звільнення з військової служби у запас за пунктом «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) частини шостої ст. 26 з урахуванням частини восьмої Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України підполковника ОСОБА_1 , колишнього начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, скасовано, поновлено його на військовій службі на посаді начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, ВОС-6201002 (а.с.101).

Відповідно до витягу із Наказу Міністерства оборони України (по особовому складу) від 10.01.2019 за № 10 § 2, відповідно до п. 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України підполковника ОСОБА_1 , начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, увільнено від займаної посади і призначено старшим офіцером Відділу придбання житла, організаційної роботи та підприємств Управління капітального будівництва житла Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, ВОС-6201002 (а.с.102).

Згідно з витягом з Наказу начальника Західного територіального квартирно- експлуатаційного управління (по стройовій частині) № 14 від 21.01.2019:

3. підполковника ОСОБА_1 , який прибув із Личаківсько-Залізничного об`єднаного районного військового комісаріату, 21.01.2019 зараховано до списків особового складу квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та всі види забезпечення на підставі витягу із наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 10.01.2019 № 10 (вх. 301), припису Личаківсько-Залізничного ОРВК від 21.01.2019 № 97;

4. підполковника ОСОБА_1 , начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, призначеного наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 10.01.2019 за № 10 на посаду старшого офіцера відділу придбання житла організаційної роботи та підприємства управління капітального будівництва житла Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, вважати, що вибув до нового місця служби у м. Київ.

21.01.2019 виключено зі списків особового складу квартирно-експлуатаційно відділу м. Львова та всіх видів забезпечення. Щорічна основна відпустка за 2019 рік не використана.

Грошова допомога для оздоровлення на 2019 рік не надавалася.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових витань за 2019 рік не отримував.

Постійним або службовим житлом не забезпечувався.

Підстава: витяг із наказу Міністерства оборони України (по особовому складу) від 10.01.2019 № 10 (вх. 402) (а.с.100).

21.01.2019 Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням складено припис № 303/23/з/231, підполковнику ОСОБА_1 запропоновано 21.01.2019 вибути до м. Києва у розпорядження начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України для подальшого проходження військової служби. Строк прибуття 22.01.2019, підстава: Наказ МО України від 10.01.2019 № 10. (а.с.121).

21.01.2019 згідно з витягом з наказу Начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України № 42 від 18.02.2019 підполковника ОСОБА_1 , призначеного наказом Міністра оборони України від 10.01.2019 № 10 (по особовому складу) на посаду офіцера відділу придбання житла, організаційної роботи та підприємств управління капітального будівництва житла Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, який прибув із Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління м. Львів, з 18.02.2019 зараховано до списків особового складу Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України на всі види забезпечення і вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Встановлено тарифний розряд 29, посадовий оклад 5780,00 грн на місяць.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами) та п. 1 телеграми Міністра оборони України від 28.12.2018 № 248/9240, виплачувати щомісячну премію у розмірі 35%. Встановлено надбавку за особливості проходження служби у мінімальному розмірі 65% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років. Календарна вислуга років на 18.02.2019 становить 27 років 09 місяців 24 дні.

Підстава: витяг із наказу Міністра оборони № 10 від 10.01.2019 (по особовому складу) (вх. № 475 від 11.01.2019), рапорт підполковника ОСОБА_1 , припис із Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління м. Львів № 303/23/з/231 від 21.01.2019 (а.с.183).

Позивач 26.12.2018 звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова з приводу виплати грошового забезпечення за період з 18.12.2015 по теперішній час та відповідно до відповіді за № 2 від 02.01.2019, вказано, що питання виплати грошового забезпечення за вказаний період буде вирішено після поновлення ОСОБА_1 на військовій службі та посаді згідно рішень судів у справі № 813/106/16 (а.с.36).

Також позивач звертався до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова стосовно виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 31.01.2018 та отримав відповідь у формі листа № 113 від 10.01.2019, за якою по суті порушеного питання повідомлено, відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Відповідно до ст. 5 Закону України № 1282-ХІІ від 03.07.1991 «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003. індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. З 01.01.2016 грошове забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України відповідно до протокольного рішення Кабінету Міністрів України № 3 від 20.01.2016 було значно збільшено за рахунок збільшення розмірів її преміювання.

Порядком проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, не передбачено механізм нарахування та виплати позивачу індексації за попередні періоди, отже, підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 30.11.2018 немає (а.с.94).

21.01.2019 позивач звернувся до Начальника Західного квартирно-експлуатаційного відділу із рапортами про створення комісії відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України для прийому-передачі посади начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова; про виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по теперішній час (з врахуванням змін); про надання відпустки за 2016 рік з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с.95-97).

Вважаючи відповіді Квартирно-експлуатаційного відділу протиправними, позивач для відновлення своїх прав звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон).

Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону).

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (пункт 1 статті дев`ятої Закону).

Щодо позовної вимоги про визнання відмови Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 02.01.2019 виплатити ОСОБА_1 грошове та матеріальне забезпечення за час вимушеного прогулу та стягнення на користь позивача грошового та матеріального забезпечення за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку за 2016-2018 роки на загальну суму 664398,97 грн., суд зазначає таке.

Постановою Верховного Суду від 02.08.2018 у справі № 813/106/16 (адміністративне провадження № К/9901/21268/18) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі №813/106/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, за участю Військової прокуратури Західного регіону України, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на військовій службі, - скасовано та залишено в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року (а.с.24-28).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 у справі № 813/106/16 позивача поновлено на посаді начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова з 18.12.2015.

Відповідно до п. 232 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008, у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.

Суд зазначає, що постанова Верховного Суду набрала законної сили з дати її прийняття.

Разом з тим, станом на момент звернення позивача до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова від 26.12.2018 із запитом щодо виплати неотриманого позивачем матеріального та грошового забезпечення внаслідок вимушеного прогулу, з 18.12.2015, відомостей щодо його поновлення на службі не було, відтак, відповідачем 5 позивачу надано відповідь 02.01.2019 за № 2 про вирішення вказаного питання після поновлення позивача на військовій службі.

З позиції суду, зміст вказаної відповіді не відповідає фактичним обставина, оскільки позивача поновлено судовим рішенням з 18.12.2015, разом з тим суд не надає оцінки правомірності діям чи рішенню уповноваженої особи щодо поновлення позивача на посаді.

Позивач справедливо звернув увагу суду на те, що станом на момент розгляду справи у суді, вказане матеріальне та грошове забезпечення, як і компенсація за невикористані відпустки за період з 2016-2018 роки - не виплачені.

Судом встановлено, що позивача 10.01.2019 наказом Міністра оборони України поновлено на військовій службі на посаді начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та цього ж дня увільнено від займаної посади і призначено старшим офіцером відділу придбання житла, організаційної роботи та підприємств управління капітального будівництва житла Головного квартирно-експлдуатаційного управління Збройних Сил України (а.с.101, 102).

З огляду на наведене суд вважає помилковими покликання на те, що на момент видачі наказу № 14 від 21.01.2019 позивач вважався таким, що проходить військову службу у іншій військовій частині, а не КЕВ м. Львова, оскільки відповідно до цього наказу начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління (по стройовій частині) лише 21.01.2019 виключено зі списків особового складу квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та усіх видів забезпечення (а.с.115)

Тобто, з врахуванням вказаних судових рішень, а також наказу № 14 від 21.01.2019, позивач у період з 18.12.2015 по 21.01.2019 вважається таким, що проходив службу у КЕВ міста Львова.

За нормою ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України.

Так, наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до п. 3 Порядку розділу І № 260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

За приписами п. 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Пунктом 15 розділу І Порядку № 260 передбачено підстави для невиплати грошового забезпечення.

Згідно з п. 9 розділу ХХХІ Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні.

До розрахунку грошового забезпечення у такому разі включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за займаною штатною посадою до звільнення або переміщення на нижчеоплачувану посаду.

Одноразові додаткові види грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не виплачуються.

Таким чином, оскільки позивача поновлено на посаді, при винесенні наказу про поновлення на посаді питання про середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу не вирішене, суд вважає за доцільне стягнути таке з КЕВ м. Львова, оскільки з 18.12.2015 по дату поновлення на посаді 21.01.2019, позивач вважається таким, що проходив службу саме у КЕВ м. Львова.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Разом з тим, до матеріалів справи представлено розрахунки грошового забезпечення, яке міг би отримати позивач:

- з 18.12.2015 по 01.11.2018 на суму 529063,74 грн. (до видачі 441630,74 грн.); грошова допомога на оздоровлення не отримана за 2016 рік 9442,06 грн., за 2017 рік 9442,06 грн., за 2018 рік 17217,97 грн. (а.с.38-41);

- з 01.11.2105 по 31.12.2018, а саме за листопад 2018, грудень 2018 на суму 34435,94 грн. (до видачі 28745,26 грн.) (а.с.43);

- компенсації за невикористану відпустку в період з 2016 по 2018 роки 64797,98 грн. (а.с.44).

Позивач просив стягнути з відповідача 5 грошове та матеріальне забезпечення у сумі за час вимушеного прогулу та компенсацію за невикористані відпустки за 2016, 2017, 2018 роки на загальну суму 664398,97 грн.

Відповідачем вказана сума не заперечувалась, оскільки сформована на підставі сум, поданих у розрахунках грошового забезпечення, яке міг би отримати позивач.

Суд зважає на покликання відповідача, що станом на 05.01.2019 він не міг знати про рішення про його поновлення від 10.01.2019, разом з тим, погоджується з покликаннями позивача, що з серпня 2018 року, а саме після постановлення по станови Верховним Судом, ОСОБА_1 мав обґрунтовані сподівання щодо поновлення його на службі та виплати середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене, відмова відповідача вирішити питання щодо виплати грошового забезпечення, з покликанням на її майбутнє вирішення після поновлення на військовій службі згідно рішень судів у справі № 813/106/16 є протиправною, а з відповідача 5 слід стягнути грошове та матеріальне заперечення, а також компенсацію за невикористані відпустки за період 2016-2018 років на загальну суму 664398,97 грн.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною відповіді Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, наданої позивачу у листі № 113 від 10.01.2019 стосовно виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 31.12.2018 та зобов`язання провести нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу за час вимушеного прогулу по даний час суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Поняття індексації грошових доходів населення, як механізму підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, надано у ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" № 1282-ХІІ від 03.07.1991 (далі - Закон України № 1282).

Статтями 2 та 4 Закону № 1282-ХІІ, зокрема, передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Тобто, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Приписами частини другої статті 5 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, зі змінами та доповненнями (далі - Порядок).

Пунктом 6 Порядку визначено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) Індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету; 6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються і т.д.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

За відсутністю затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців, підставою для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, застосуванню підлягає Порядок № 1078.

Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Відповідно до п. 4 Порядку, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 установлено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Підсумувавши наведене, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Нормами Закону № 1282 та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано таку (індексацію) з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

Зі змісту листа від 10.01.2019 за № 113 Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, відповідач 5 покликався на не здійснення індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 31.12.2018 у зв`язку з тим, що з 01.01.2016 грошове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, відповідно до протокольного рішення Кабінету Міністрів № 3 від 20.01.2016 значно збільшено за рахунок збільшення розмірів її преміювання. Також, у тому числі зазначено, що Порядком № 1078 не передбачено механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди.

Суд оцінює такі покликання критично, оскільки виплата індексації грошових доходів населення, а у даному випадку грошового забезпечення, не може бути поставлена у залежність від збільшення грошового забезпечення за рахунок преміювання. Такі покликання відповідача 5 як на підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивача, не можуть бути підтвердженням правомірності його відповіді.

Крім того, суд зазначає, що Порядок № 1078 підлягає застосуванню з липня 2003 року, відтак, покликання щодо неможливості здійснення індексації за попередній період є необґрунтованим повинно здійснюватись з урахуванням та у відповідності вказаному Порядку.

Відсутність бюджетного фінансування для проведення індексації, на яку в своєму відзиві посилається представник відповідача, на обов`язок відповідача її нараховувати та виплачувати не впливає.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1Протоколу № 1Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Суд також враховує і рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 № 9-рп/2013, в якому зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.

Таким чином, відмова у нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018 є порушенням вимог Закону № 1282, Порядку № 1078, тобто є протиправною. З огляду на те, що вимога про зобов`язання відповідача 5 провести нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме з 18.12.2015 по даний час є похідною від вимоги про визнання протиправною відмови у здійсненні такого нарахування, є такою, що слід задовольнити, однак у частині, що стосується вимоги за період з 18.12.2015 по 21.01.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, вимоги позивача є частково обґрунтованими та підтвердженими письмовими доказами, долученими до матеріалі справи, а відтак, позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (чинний) звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в:
1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати відмову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 02.01.2019 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового та матеріального забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по 21.01.2019 - протиправною.

3. Визнати відмову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 10.01.2019 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по 21.01.2019 - протиправною.

4. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (79007, м. Львів, вул. Батуринська, 2; ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) грошове та матеріальне забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по 21.01.2019 та компенсацію за невикористану відпустку за 2016 2018 роки на загальну суму 664398 (шістсот шістдесят чотири тисячі триста дев`яносто вісім) грн. 97 коп.

5. Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова (79007, м. Львів, вул. Батуринська, 2; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період 18.12.2015 по 21.01.2019.

6. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

7. Судові витрати розподілу не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.06.2019.

Суддя Качур Р.П.