Справа № 500/538/19
Суддя: Хрущ Вікторія Леонідівна
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/538/19

25 квітня 2019 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Хрущ В.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання - Осадчука І.О.;

представника позивача - ОСОБА_2;

представник відповідача - Чайківської М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними дій щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 року № Ф-1973-54 та скасування даної вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1973-54 від 04.02.2019 року та скасувати її.

Позов обґрунтований тим, що 14.02.2019 року позивачем отримано від Головного управління ДФС у Тернопільській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1973-54 від 04.02.2019 року зі сплати єдиного внеску, яка становить 18276,72 грн. Позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2001 року у справі № 12/331-2660 скасовано державну реєстрацію позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності, та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутня інформація щодо позивача. Вважає, що оскаржувана вимога порушує його права та законні інтереси, оскільки призводить до необхідності виплати єдиного внеску за умови відсутності доходу від підприємницької діяльності.

Ухвалою від 01.03.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 25.03.2019 року.

21.03.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач зазначає, що відповідно до ідентифікаційних даних щодо ОСОБА_1 згідно І.С . "Податковий Блок" позивач взятий на облік в органах ПФУ станом на 15.01.2000 року за реєстраційним номером 191502122 за категорією «ФО - підприємці на загальних підставах», без жодних змін даного стану на момент звернення до суду. Разом з тим, зазначивши, що витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не підтверджує факт реєстрації припинення підприємницької діяльності позивача, оскільки містить інформацію виключно про те, що відносно ОСОБА_1 в ЄДРПОУ «записів не знайдено». Таким чином, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Судове засідання, яке відбулось 25.03.2019 року відкладено до 16.04.2019 року, для надання можливості представнику позивача ознайомитись із відзивом на адміністративний позов.

16.04.2019 року представником позивача подано до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

16.04.2019 року розгляд справи відкладено на 25.04.2019 року, для ознайомлення представника відповідача із клопотанням та матеріалами долученими до нього.

24.04.2019 року представником Головного управління ДФС у Тернопільській області подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа Тернопільської районної державної адміністрації №01-737/01-09 від 23.04.2019 року щодо наявності інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця та відсутність відомостей про скасування державної реєстрації фізичної - підприємця ОСОБА_1 .

Цього ж дня, представником відповідача також подано клопотання про витребування від Тернопільської районної державної адміністрації інформації, яка стосується державної реєстрацію фізичної - підприємця ОСОБА_1 , та яка є аналогічною тій, яка була запитувана самим відповідачем та на яку отримано вищезазначений лист Тернопільської районної державної адміністрації №01-737/01-09 від 23.04.2019 року. В судовому засіданні ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання, в задоволенні вказаного клопотання відмовлено з обґрунтуванням судом причин постановлення такої ухвали.

В судовому засіданні 25.04.2019 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, надаючи пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, підтримуючи викладене у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників обох сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) 08.10.1999 року був зареєстрований як суб`єкт господарювання та перебував на обліку в Державні податкові інспекції Тернопільської області.

Судом також встановлено, що Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2001 року у справі №12/331-2660 скасовано державну реєстрацію позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності (а.с.40).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № від 15.02.2019 року, записів щодо ОСОБА_1 не знайдено (а.с.15).

04.02.2019 року відповідачем винесено вимогу №Ф-1973-54 про сплату боргу (недоїмки) за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 18276,72грн. (а.с.10).

Не погоджуючись із таким рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 2464).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464).

Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою підприємцем (частина 4 статті 6 Закону №2464-VI).

В частині 1 статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується, зокрема: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт другий даної статті); для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 даної статті).

Згідно з нормами частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22% до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Статтею 9 Закону № 2464-VI, передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 та 5 частини 1 статті 4 цього Закону (в т. ч. фізичні особи-підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування особи), зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з пунктом 4 статті 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, а його стягнення відповідно до статті 25 Закону № 2464 здійснюють органи Державної виконавчої служби України.

Відповідно до пункту 65.1 статті 65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Як вже було зазначено вище, судом встановлено, що 04.02.2019 року ОСОБА_1 Головним управлінням ДФС у Тернопільській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) у сумі 18276,72 грн.

Суд при розгляді даної справи звертає увагу на те, що визначальною умовою для наявності обов`язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність є наявність у особи статусу фізичної особи-підприємця.

Державна реєстрація фізичних осіб-підприємців полягає у засвідчення факту набуття статусу підприємця фізичною особою.

Документом, який підтверджує статус фізичної особи - підприємця відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15 травня 2003 року № 755-IV, як суб`єкта підприємницької діяльності, є витяг з Єдиного державного реєстру, в якому зазначаються основні види діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Витягом з Єдиного державного реєстру, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № сформованого 15.02.2019 року, засвідчується, що записів щодо ОСОБА_1 - не знайдено.

У свою чергу, відповідно до частини 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Разом з цим, при вирішенні даного спору, поза увагою суду не можуть залишитись наступні обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню до них.

Так, з матеріалів справи видно, що з 1999 по 2001 рік позивач займався підприємницькою діяльністю та був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності.

Водночас, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2001 року у справі №12/331-2660 скасовано державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 .

Дане рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку.

Частиною 2 статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Належні та допустимі докази того, що підприємницька діяльність позивача з 2001 року не припинена - матеріали справи не містять. Відповідачем такі докази - не надані.

Водночас, суд звертає увагу на те, що на час винесення рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2001 року у справі №12/331-2660 та на момент скасування державної реєстрації позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності (2001 рік), відносини, що виникали у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, регулювались Законом України "Про підприємництво" та Положенням про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженим постановою КМУ від 25.05.1998 року за №740.

Згідно п.п.37-39 вищевказаного Положення скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється шляхом виключення його з Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності на підставі таких документів: особистої заяви підприємця-громадянина або рішення суду (господарського суду) у випадках, передбачених законодавством; довідки органу державної податкової служби про зняття з обліку; довідки установ банків про закриття рахунків; довідки органу внутрішніх справ про здачу печаток і штампів; оригіналу свідоцтва про державну реєстрацію.

Орган державної реєстрації у 10-денний термін повідомляє відповідні органи державної податкової служби та державної статистики про скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності.

Реєстраційна справа суб`єкта підприємницької діяльності, державну реєстрацію якого скасовано, передається органом державної реєстрації до місцевої державної архівної установи в установленому порядку.

Разом з тим, листом №01-737/01-09 від 23.04.2019 року Тернопільської районної державної адміністрації повідомлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо реєстрації фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 Дата держаної реєстрації 06.10.1999 року. Відомості щодо скасування державної реєстрації фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на підставі рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2001 року відсутні.

На даний час, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, який був створений 1 липня 2004 року, дані про позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності відсутні.

Суд звертає увагу на те, що згідно вищевказаного Витягу з Держреєстру до нього включено лише відомості щодо осіб, які зареєстровані після 01.07.2004 року - дати набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", тож цілком очевидно, що відомості щодо осіб, державна реєстрація яких відбулась до 01.07.2004 р. до Держреєтру з об`єктивних причин - не включені.

Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів" від 22 грудня 1994 року №320/94-ВР (в редакції Закону чинній на момент державної реєстрації позивача ФОП) підприємства, установи, організації всіх форм власності, включаючи установи Національного банку України, комерційні банки, інші фінансово-кредитні установи, фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності, виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, інші органи, уповноважені проводити державну реєстрацію (ліцензування) фізичних осіб-суб`єктів підприємницької та іншої діяльності, зобов`язані в місячний термін подавати до державних податкових інспекцій за місцем постійного проживання платників податків та інших обов`язкових платежів, а для осіб, які не мають постійного місця проживання в Україні, - за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об`єкта оподаткування, відомості, передбачені частиною третьою цієї статті, для присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі.

На підставі відомостей, поданих підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, включаючи Національний банк України та його установи, комерційні банки, інші фінансово-кредитні установи, та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів, іншими органами, Головна державна податкова інспекція України надає фізичній особі-платнику податків та інших обов`язкових платежів ідентифікаційний номер і надсилає до державної податкової інспекції за місцем проживання фізичної особи або за місцем отримання доходів чи за місцезнаходженням об`єкта оподаткування картку з ідентифікаційним номером.

У зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України, норми вищевказаного Закону втратили чинність, натомість набуло чинності Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затверджене наказом Міністерства доходів і зборів України №779 від 10.12.2013 року, а вподальшому Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затверджене наказом Міністерства фінансів України №822 від 29.09.2017 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 розділу V Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затверджене наказом Міністерства фінансів України №822 від 29.09.2017 року, до Державного реєстру включаються відомості про державну реєстрацію, реєстрацію і взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: дати, номери записів, свідоцтв та інших документів, а також підстави державної реєстрації, реєстрації та взяття на облік, припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності, інші реєстраційні дані.

Під час розгляду даної справи, судом було досліджено надані самим відповідачем інформаційні дані з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, які стосуються позивача, та які були доступні відповідачу на час винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 року №Ф-1973-54.

При цьому, на підставі даних з ІС "Податковий блок. Облік платників податків" Розділ "Реєстраційні дані" судом встановлено наявність наступних записів за ідентифікаційними даними ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1 :

- стан платника податків - 21- ліквідаційна процедура за рішенням (постановою) суду;

- дата прийняття рішення про припинення - 15 госп. суд (неподання протягом року подат.декл,док.бух.зв.);

- дата прийняття рішення про припинення - 01.06.2006 (а.с.24).

Інформація про місця обліку ПП за основним місцем обліку: стан - 21 - ліквідаційна процедура за рішенням (постановою) суду (а.с.26).

Таким чином, наявність в інформаційних даних з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків не тільки відомостей стосовно державної реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем, а й наявність відповідних записів про припинення підприємницької діяльності позивача, - свідчить про те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті відповідного рішення, - в даному випадку оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 року №Ф-1973-54, - зобов`язаний був врахувати всі наявні відомості, які внесені до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, та які, відповідно, не лише є підставою для здійснення відповідних нарахувань зі сплати єдиного внеску, але й є підставою для здійснення податковим органом належного висновку про відсутність правових підстав для його нарахування.

У відповідності до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 5 статті 78 КАС України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно з пунктом 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Суд звертає увагу на те, що жодних доказів та достовірних відомостей про те, що позивач займався підприємницькою діяльністю після постановлення судового рішення про скасування його реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, чи отримував доходи, які є підставою для нарахування та сплати єдиного соціального внеску, - суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для винесення оскаржуваної вимоги №Ф1973-54 від 04.02.2019року щодо позивача, оскільки судовим рішенням у справі №12/331-2660 (яке набрало законної сили) підприємницьку діяльність позивача було скасовано.

Суд також погоджується із твердженням представника позивача, про порушення строку обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску, який мав бути зроблений в кінці календарного місяця (кварталу) у разі існування недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску.

Контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) на адресу позивача не направлялись тривалий час, а заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску зростала. Вказане свідчить про порушення процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Водночас, слід зазначити, що податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (п.4.1.4 пп. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України).

Відповідно абзацу3 пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Із системного аналізу норм Закону №2464-VI вбачається, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відповідно до частини першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.200, «Булвес`АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02.11.2004 в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В даному випадку, враховуючи досліджені матеріали справи, - відповідач не довів суду належними та допустимими доказами того, що до прийняття оскаржуваного рішення ним було вжито всіх залежних від нього заходів для з`ясування обставин наявності чи відсутності у позивача обов`язку здійснювати сплату єдиного внеску після скасування його підприємницької діяльності у 2001 році.

Отже, з огляду вищезазначені положення чинного процесуального законодавства та на практику ЄСПЛ, - суд приходить до висновку, що винесена відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) не відповідає критерію «справедливої рівноваги» та «пропорційності», адже не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи - позивача. В свою чергу, помилкове трактування відповідачем законодавства без дотримання основної мети сплати єдиного внеску - страхування особи, яка здійснює підприємницьку діяльність, призведе до необхідності виплати додаткових коштів (зайвих витрат) позивачем, за умови відсутності обов`язку сплачувати такий внесок.

Тому, беручи до уваги, зазначене, суд вважає вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області № Ф-1973-54 від 04.02.2019 року протиправною, та такою що підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача - такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області підлягає поверненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., сплачений при зверненні до суду із даним позовом.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Тернопільській області за №Ф-1973-54 від 04.02.2019 року.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області документально підтверджений судовий збір, сплачений в розмірі 768,40 гривень (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок), - згідно квитанції (дублікату) №0.0..1 від 23.02.2019 року.

Реквізити сторін:

- ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

- Головне управління ДФС у Тернопільській області (адреса: вул. Білецька, 1, м.Тернопіль, 46003, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 травня 2019 року.

Головуючий суддя Хрущ В.Л.

Копія вірна:

Суддя Хрущ В.Л.