Справа № 560/1027/19
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1027/19
РІШЕННЯ

іменем України

10 червня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до адміністративного суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради, в якому просить:

- визнати протиправним рішення Старокостянтинівської міської ради від 22.02.2019 № 18 п. 117/33/VII щодо відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2300 кв.м. для ведення особистого селянського господарства;

- зобов`язати Старокостянтинівську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки площею 2300 м.кв., що розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства за її заявою від 19.12.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної у зверненні земельної ділянки площею 2300 м.кв. для ведення особистого селянського господарства слугувала невідповідність визначеного затвердженого містобудівною документацією функціонального призначення території, на якій розміщена бажана земельна ділянка, намірам зміни її цільового призначення. Вважає рішення відповідача протиправним і таким, що порушує його право на одержання земельної ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним Кодексом України.

Ухвалою суду від 09.04.2019 відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач 25.04.2019 направив на адресу суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги є незаконними, безпідставними. В рішенні Старокостянтинівської міської ради від 22.02.2019 № 18п.117/33/VII зазначена вмотивована відмова у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового використання розташованої по АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 2300 м.кв., для ведення особистого селянського господарства у з невідповідністю визначеного затвердженого містобудівною документацією функціонального призначення території, на якій розміщена вищевказана земельна ділянка, намірам зміни її цільового призначення відповідно до частини 1 статті 118 Земельного Кодексу України. Оскільки рішення Старокостянтинівської міської ради від 22.02.2019 №18 п.117/33/VII є законним і прийнятим з дотриманням усіх вимог чинного законодавства, просить в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Позивач 16.05.2019 направив на адресу суду відповідь на відзив в якій вказує, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.12.2018 по справі №560/3603/18 за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради, яке набрало законної сили, було визнано протиправним та скасовано рішення Старокостянтинівської міської ради від 04.05.2018 № 15 п.28/28/VII та зобов`язано Старокостянтинівську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки, площею 2300 м.кв., розташованої по АДРЕСА_1 у зв`язку із зміною цільового призначення відповідно до класифікації видів цільового призначення на 01.03. "Землі для ведення особистого селянського господарства".

Рішенням Старокостянтинівської міської ради від 22.02.2019 №18п.117/33/VII повторно було протиправно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що відповідач проігнорував роз`яснення, наданні судом у рішенні суду від 26.12.2018, та вказівки суду щодо застосування відповідних норм законодавства при розгляді заяви позивача, чим не тільки порушено права позивача але й унеможливлює дію механізму захисту права позивача та його відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень.

Дослідивши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2014 між Старокостянтинівською міською радою та ОСОБА_1 , укладений договір оренди земельної ділянки для розміщення основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (будівлі котельні), к.н. № НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 2300 м.кв., термін дії договору до 01.10.2019.

ОСОБА_1 19.12.2017 звернулася до Старокостянтинівської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки площею 0,23 га, що розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

За результатом розгляду поданої заяви Старокостянтинівська міська рада 04.05.2018 прийняла рішення № 15 п.28/28/VII, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки площею 0,23 га, що розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з невідповідністю визначеного затвердженою містобудівною документацією функціонального призначення території, на якій розміщена вищевказана земельна ділянка, намірам зміни її цільового призначення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.12.2018 у справі №560/3603/18 за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради, було визнано протиправним та скасовано рішення Старокостянтинівської міської ради від 04.05.2018 № 15 п. 28/28VII. Зобов`язано Старокостянтинівську міську раду, повторно розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення розташованої по АДРЕСА_1 Старокостянтинів земельної ділянки площею 2300 кв. м. ОСОБА_1 , у зв`язку зі зміною цільового призначення відповідно до класифікації видів цільового призначення на 01.03 "землі для ведення особистого селянського господарства".

Позивач 29.03.2019 отримала рішення Старокостянтинівської міської ради від 22.02.2019 №18 п.117/33/VII, яким було повторно відмовлено ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 2300 кв.м.

Вважаючи таку відмову протиправною та необґрунтованою, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження, рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди зобов`язані перевірити чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження та з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Стаття 81 Земельного кодексу України визначає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Приписами частини 1 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частинами 2, 3 статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У відповідності зі статті 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська рада питання регулювання земельних відносин повинна вирішувати виключно на пленарних засіданнях і відповідно до закону.

Отже, чинним законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.

Повноваження сільської, селищної, міської ради у галузі земельних відносин передбачені, зокрема, статтями 12, 116, 122 ЗК України.

Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у межах норм безоплатної приватизації, подає заяву (клопотання) до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частинами 6, 7, 8 ст. 118 ЗК України, у клопотанні про одержання земельної ділянки зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні та інші матеріали. Відповідний орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що для отримання громадянином у власність земельної ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути відповідну заяву (клопотання) громадянина у місячний строк і вирішити питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова в наданні такого дозволу повинна бути мотивованою і можлива лише у разі невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановив суд, Рішенням Старокостянтинівської міської ради від 22.02.2019 № 18 п.117/33/VII позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.

Відмова мотивована невідповідністю визначеного затвердженою містобудівною документацією функціонального призначення території, на якій розміщена вищевказана земельна ділянка, намірам зміни її цільового призначення, тобто відповідач, зазначив ті ж самі підстави відмови, які були зазначені в скасованому судом рішенні відповідача від 04.05.2018 № 15 П.28/28/УІІ.

Разом з тим, як було встановлено судом у рішенні Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.12.2018 по справі №560/3603/18, на момент підписання договору оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем в 2014 не існувало затвердженого генерального плану та зонування тери торії міста Старокостянтинова, що підтверджується висновком щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 26.06.2014 № 50, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно, в даному висновку було зазначено, що вищевказана земельна ділянка має ці льове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних буді вель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання па ри та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (кадастро вий номер НОМЕР_1 ) орендована земельна ділянка мала цільове призначення "11.04", - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призна чення і використовувалась для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміж них будівель та споруд технічної інфраструктури (для обслуговування будівлі котельні) (ко пія витягу в додатках).

Після отримання відмови відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку з наміром зміни цільового призначення, в інтересах позивача було подано адвокат ський запит щодо надання письмової інформації стосовно цільового призначення земельних ділянок, визначених в генплані забудови міста по вул. Залізничній у місті Старокостянтинові, у тому числі де розташована орендована позивачем земельна ділянка з кадастровим номе ром НОМЕР_1 , та надання посвідченої копії виписки рішення про затверджен ня генерального плану забудови міста.

У відповіді міського голови, наданій на адвокатський запит за номером 48/20-22- 1439/2018 вказано, що згідно генерального плану міста Старокостянтинова, затвердженого рішенням 12 сесії міської ради від 07.10.2016 № 7, зазначена ділянка відноситься до земель комунальних, сільськогосподарських підприємств, складів та баз.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 затверджено Класифікації видів цільового призначення земель, відповідно до якого не передбачений такий підрозділ як землі кому нальних, сільськогосподарських підприємств, складів та баз. Натомість існує підрозділ "01.01" - землі сільськогосподарського призначення (землі, на дані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструк тури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або при значені для цих цілей; землі, надані для діяльності у сфері надання послуг у сільському гос подарстві, та інше.). Ці категорії земельних ділянок можуть бути використанні для ведення особистого селянського господарства (підрозділ "01.03" Класифікації).

Генеральний план міста розробляється з метою створення сприятливих умов для життєді яльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та викорис тання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів.

Для забезпечення приведення у відповідність орендованої земельної ділянки, затвер дженому генеральному плану міста та затвердженій на законодавчому рівні класифіка ції цільового призначення земель, позивачем було подано заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що перебуває V її користуванні, для ведення особистого селянського господарства, тобто зміни її цільово го призначення у відповідності до визначеного класифікатором підрозділу виду цільо вого призначення земельної ділянки, затвердженого Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України: віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійсню ється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування від повідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до пов новажень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відмова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи орга ну місцевого самоврядування у зміні цільового призначення земельної ділянки або залишен ня клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, відмова відповідача і відповідно повторне рішення від 22.02.2019 є протиправними, необґрунтованими та винесенні в порушення вищевказаних норм матеріа льного права.

Відповідно до частини 3 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини 2 статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення відносяться: сільськогосподарські угіддя та несільськогосподарські угіддя.

Зі змісту частини 3 статті 22 Земельного кодексу України вбачається, що саме землі сільськогосподарського призначення (в тому числі і несільськогосподарські угіддя) передаються у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частини 2 статті 77 КАС України).

З рішення міської ради вбачається, що відмова по суті не відповідає фактичним обставинам, а саме, суд не встановив, а відповідач не довів невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів у розумінні частини 7 статті 118 Земельного кодексу України. Тобто, відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, що не передбачені законодавством.

Суд також зазначає, що оскаржуване рішення, є актом індивідуальної дії.

Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Натомість, в оскаржуваному рішенні органу місцевого самоврядування не вказується в чому саме полягає протиправність вимог позивача щодо отримання відповідної земельної ділянки, та не зазначаються докази, якими підтверджується наявність підстав для відмови у задоволенні заяви позивача, що зазначені в оскаржуваному рішенні, а тому рішення відповідача від 22.02.2019 № 18 п.117/33/VII не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку позивачем виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

На думку суду факт надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є вирішенням питання про передачу земельної ділянки у власність, дозвіл лише засвідчує намір про таку передачу. Після отримання вказаного дозволу позивачам ще необхідно пройти відповідну процедуру, передбачену земельним законодавством, для остаточного оформлення права власності на земельну ділянку.

Суд наголошує на тому, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту віднесення вказаної земельної ділянки до земель комунальних, сільськогосподарських підприємств, складів та баз.

Таким чином, виходячи з обставин справи та норм діючого законодавства, відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з підстав, що не передбачені законодавством, тому суд визнає таку відмову протиправною.

Надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, необхідно зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним".

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Саме по собі судове рішення про визнання відмови у наданні дозволу протиправною не відновлює порушеного права позивача на прийняття відповідачем вмотивованого рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Слід зазначити, що Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 по спра ві №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає по дальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача надати позивачу ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 площею 2300 м.кв. на підставі поданого нею клопотання та пакету докумен тів, оскільки будь-яких перешкод для надання позивачу дозволу на розробку проекту земле устрою не має.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішен ня, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язко вість ефективного механізму захисту порушеного права.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах по вноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах "Beyeler v. Italy" №33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" №48939/99, "Moskal v. Poland" №10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" №30985/96).

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 1537,00 грн., що підтверджується квитанцією від 04.04.2019 №N1С4155904, суму сплаченого судового збору необхідно відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Старокостянтинівської міської ради.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язати вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним рішення Старокостянтинівської міської ради від 22.02.2019 № 18 п. 117/33/VII, яким відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2300 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Старокостянтинівську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки площею 2300 кв., що розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства за заявою ОСОБА_1 від 19.12.2017.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1537 (одна тисяча п`ятсот тридцять сім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Старокостянтинівської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 10 червня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Старокостянтинівська міська рада (вул. К.Острозького, 41, м.Старокостянтинів, Хмельницька область, 31100 , код ЄДРПОУ - 04060766)

Головуючий суддя В.В. Матущак