Справа № 480/424/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2019 р. Справа №480/424/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Сапіча В.М.,
представника третьої особи - Веремієнко В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі відповідач, Міноборони України), в якій, з урахуванням заяви про виправлення помилки (а.с.90), просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, пов`язану з відмовою розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.07.18 разом з доданими до неї документами про виплату одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 на день встановлення інвалідності.
Свої вимоги мотивував тим, що він приймав участь у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан в період з 21 квітня 1981 року по 4 травня 1983 року, де у вересні 1981 року отримав осколкове поранення голови та кінцівок. Згідно з протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ №3301 від 25.12.2013 йому було встановлено причинний зв`язок поранення з виконанням обов`язків військової служби в Республіці Афганістан. Рішенням МСЕК серії 10 ААВ № 599000 від 22.10.2014 йому була встановлена ІІІ група інвалідності. Вважає, що з моменту встановлення 3 групи інвалідності він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Звернувшись вперше в 2016 році до Департаменту фінансів Міноборони України з приводу отримання одноразової грошової допомоги позивач отримав відмову, яка була оскаржена до суду, та яким позовні вимоги було задоволено частково та зобов`язано повторно розглянути питання щодо призначення одноразової грошової допомоги. В 2018 році, позивач вдруге звернувся до відповідача з приводу отримання одноразової грошової допомоги та до вказаного звернення додав довідку від 06.02.2004 з Архіву військово-медичних документів, однак, знову отримав відмову. Посилаючись на неправомірність такої відмови та невідповідності її вимогам законодавства, просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 08.02.2019 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
07.03.2019 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, виходячи з відсутності підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу (а.с.35-43). Зазначає, що витрати, пов`язані з виплатою позивачеві одноразової грошової допомоги, повинна нести Державна прикордонна служба України, а не Міністерство оборони України, оскільки позивач проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього СРСР, які на той час підпорядковувались та входили до структури Комітету державної безпеки СРСР та здійснювали розрахунок зі звільненими військовослужбовцями. Крім того, Україною були створені власні Збройні Сили України, а не на базі Збройних Сил СРСР, і Міноборони України ніколи не було правонаступником Міноборони СРСР. Відтак, вважає, що Міноборони України є неналежним відповідачем у даній справі.
Додатково відмічає, що витяг з протоколу Центральної військово-лікарської комісії МОУ від 25.12.2013 є неналежним доказом у справі, оскільки причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у позивача, як колишнього військовослужбовця Прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР, повинна визначати відповідна штатна Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України, а не Центральна військово-лікарська комісія Міноборони України.
Стверджує, що позивачу у 2017 році правомірно було відмовлено рішенням від 18.08.2017 №85 у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки позивачем не було надано жодного документа, що свідчить про причини та обставини поранення та які б підтверджували його госпіталізацію та надання медичної допомоги у лікувальному закладі після отримання мінно-вибухової травми, контузії головного мозку. При цьому протокол Центральної військово-лікарської комісії МОУ таким документом не є. До того ж, про такі поранення відсутній відповідний запис у військовому квитку
Крім іншого вважає, що позовна вимога зобов`язати призначити та виплатити одноразову грошову допомогу не підлягає задоволенню, в тому числі з тих підстав, що така вимога є формою втручання в дискреційні повноваження Міноборони України.
Просив у задоволенні позову відмовити.
Крім іншого, у відзиві просив позов залишити без розгляду, залучити до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Сумський обласний військовий комісаріат, а також здійснювати розгляд справи з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 11.03.2019 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду (а.с.53).
Ухвалою суду від 11.03.2019 було залучено до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Сумський обласний військовий комісаріат, а також ухвалено розгляд справи здійснювати з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 02.04.2019 (а.с.54).
02.04.2019 представником третьої особи було подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Вважає, що відповідачем правомірно було відмовлено в 2017 році у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 не було подано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (а.с.59-61).
Судове засідання, у зв`язку з першою неявкою позивача було відкладено на 23.04.2019 (а.с.63).
23.04.2019 та 15.05.2019 в судовому засіданні було оголошено перерву, у зв`язку з витребуванням додаткових доказів у третьої особи та відповідача.
В судове засідання, призначене на 27.05.2019 представник відповідача, повідомлений належним чином (а.с.79,80,101) про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Враховуючи вимоги ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважав можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача.
В судовому засіданні, позивач та його представник позовні вимоги з підстав, викладених у позові, підтримали та просили суд їх задовольнити.
Представник третьої особи поти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши пояснення позивача, представників позивача, третьої особи, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в 1981-1983 роках позивач проходив службу у військовій частині, що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР у Афганістані.
За час проходження служби позивач отримав контузію, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.
Вказані обставини підтверджується витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва від 25 грудня 2013 року № 3301 (а.с.12), довідкою архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н (а.с.25), а також довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 22 жовтня 2014року, відповідно до якої позивачу встановлена 3 група інвалідності (а.с.13).
Позивачу МСЕК визначено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країні, де велися бойові дії (а.с.13).
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач оскаржив її до суду та постановою Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2017 року у справі №591/2792/16-а позовні вимоги було задоволено та визнано протиправною відмову Міноборони України в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 на день встановлення інвалідності (а.с.14-16).
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року постанову Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2017 скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково, зокрема: зобов`язано Міноборони України повторно розглянути питання щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку № 975 затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (а..с17-18).
18.08.2017 комісія Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум своїм рішенням, оформленого протоколом від 18.08.2017 №85, розглянувши на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року подані документи, відмовила ОСОБА_1 у призначення одноразової грошової допомоги з підстав не подання заявником документів, що свідчать про причини та обставини поранення, який передбачено п.11 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (а.с.24,83). Про прийняття вказаного рішення заявника ІНФОРМАЦІЯ_1 листом від 13.09.2017 №11/1872 просив повідомити Сумський міський військовий комісаріат (а.с.83 зворот).
21.06.2018 Верховний Суд залишив без змін постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №591/2792/16-а (а.с.19-23).
26.07.2018 позивач вдруге звернувся до Сумського міського військового комісаріату із заявою щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги (а.с.84 зворот). До вказаного звернення, крім іншого, було додано довідку архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н (а.с.25).
Вказане звернення з додатком на 18 аркушах листом від 27.07.2018 №2/2394 було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.84).
02.08.2018 листом №11/1892 ІНФОРМАЦІЯ_1 з попереднім висновком про право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, направив до Міноборони України заяву позивача від 26.07.2018 та додані до неї документи (а.с.26, 27,72,73,85,86).
Однак, Департаментом фінансів Міноборони України листом від 11.12.2018 за №248/3/6/2121 питання про призначення одноразової грошової допомоги не було розглянуто з посиланням на те, що таке питання, на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року вже розглядалось та комісією прийнято відповідне рішення. Відтак, вважає, що підстави для подання документів для повторного розгляду комісією відсутні (а.с.85 зворот).
Не погоджуючись з такою бездіяльністю, яка полягає у не розгляді його заяви, позивач вкотре звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку правовим відносинам, що склались в даному випадку між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ ( далі Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу»), відповідно до ст. 41 якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час встановлення інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Пунктом «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності третьої групи.
Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання статей 16-2 та 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок КМУ №975).
Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (п.3 Порядку КМУ №975 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Предметом спору у цій справі є вимога призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, у зв`язку із встановленням 22.10.2014 позивачу 3 групи інвалідності.
На день звернення ОСОБА_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статей 16, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (26.07.2018), діяв Порядок КМУ №975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.
Пунктом 11 Порядку КМУ №975, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу. Такими документами є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Згідно з п.12 Порядку КМУ №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Відповідно до пункту 13 Порядку КМУ № 975, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
При цьому як станом на час направлення поданих Сумським обласним військовим комісаріатом на адресу відповідача документів листом від 02.08.2018 (а.с.26), так станом на і на сьогодні, Порядком КМУ №975 не передбачено право відповідача усунутися від розгляду, вирішення та прийняття рішення із спірного питання. Крім того, вказаний Порядок КМУ №975 не передбачає заборони повторного направлення пакету документів, у разі подання чи появи інших доказів, що можуть стати підставою для призначення одноразової грошової допомоги. Більш того, згідно п.13 Порядку КМУ №975, в редакції, чинної вже на момент розгляду справи, додатково передбачено повернення документів на доопрацювання, у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю.
Як встановлено в судовому засіданні, звертаючись в липні 2018 року з заявою про призначення та виплати одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 додатково було надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: довідку архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н (а.с.25,26), яка, як пояснював позивач, не була надана раніше, у зв`язку з тим, що на неї йдеться посилання у витягу з протоколу Центральної військово-лікарської комісії від 25.12.2013 (а.с.12), а тому вважав, що її подання не є обов`язковим.
Однак, відповідачем у строк та у спосіб встановлений законом, після надходження в серпні 2018року заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018, в тому числі з додатковими документами, не було розглянуто питання про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку КМУ №975, чим позбавлено позивача можливості реалізувати право на соціальний захист передбачений ст.46 Конституції України.
При цьому, судом не приймають до уваги, доводи відповідача з приводу того, що витрати, пов`язані з виплатою позивачеві одноразової грошової допомоги, повинна нести Державна прикордонна служба України, а не Міністерство оборони України, а також посилання, у зв`язку з цим, на те, що причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у позивача, як колишнього військовослужбовця Прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР, повинна визначати відповідна штатна Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України, а не Центральна військово-лікарська комісія Міноборони України, враховуючи наступне.
Як вбачається з постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №591/2794/16-а (а.с.17-23), судом встановлено, що позивач на обліку в органах Держприкордонслужби позивач не перебуває. Будь-які правовідносини між цим органом та позивачем відсутні, а обов`язок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, у зв`язку з захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби, покладений на Міністерство оборони України. Дана постанова залишена без змін постановою Верховного Суду від 21.06.2018, в якій зазначено, що оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, то в силу статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку №975, обов`язок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому інвалідності, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.
Згідно ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відтак доводи відповідача з цього приводу є безпідставними.
Посилання на те, що позивачем не було в 2017 році подано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), також не приймається до уваги, оскільки предметом спору є не протокол від 18.08.2017, а бездіяльність відповідача, яка полягала у не розгляду заяви ОСОБА_1 , поданої вже 26.07.2018, разом з довідкою архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н.
Відсутність записів у військовому квитку щодо отриманого мінно-вибухової травми та контузії, на переконання суду, не підтверджує такого факту, за наявності доказів, що його спростовує, а саме, довідка архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н (а.с.25), а також витяг з протоколу Центральної військово-лікарської комісії від 25.12.2013 №3301 (а.с.12), довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії (а.с.13). Крім того, факт отримання контузії, пов`язану з виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, у зв`язку з чим, в силу ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України дані обставини не підлягають доказуванню.
Довідка від 22.01.2019 №6/3/1-55, отримана вже в січні 2019р. на запит ІНФОРМАЦІЯ_2 , направленого вже в грудні 2018р. (а.с.86 зворот), не спростовує вказаного вище факту, оскільки, як визнав і представник третьої особи, вказана довідка видана іншим структурним відділом Міністерства оборони РФ, а тому не може підтверджувати чи спростовувати інформацію, зазначену у довідці архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н (а.с.25).
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, приймаючи до уваги, що звернення позивача від 26.07.2018 Міноборони України не розглянуло по суті та у встановлений строк відповідного рішення не прийнято, вказана бездіяльність не може відповідати критеріям правомірності, визначеної у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд, з урахуванням ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018 про виплату одноразової грошової допомоги, поданої разом з доданими до неї документами Сумським обласним військовим комісаріатом супровідним листом від 02.08.2018.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком КМУ №975 на день встановлення інвалідності, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом відповідачем фактично не було розглянуте питання, щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку КМУ №975, відтак, вказані заявлені позовні вимоги є фактично передчасними та задоволенню не підлягають.
Однак, з огляду на положення ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою необхідністю повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за можливо вийти за межі позовних вимог та задовольнити вимоги у інший спосіб судового захисту, який в межах правовідносин, що склалися між сторонами, буде достатнім та необхідно можливим. Безпосередньо слід визнати саме Міноборони України, який є належним органом, що вирішує питання щодо виплати одноразової допомоги. Тому, цього відповідача слід зобов`язати виконати вимоги законодавства та розглянути питання згідно заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018, про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку КМУ №975, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням висновків суду.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018 про виплату одноразової грошової допомоги, поданої разом з доданими до неї документами Сумським обласним військовим комісаріатом супровідним листом від 02.08.2018.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання, згідно заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018, про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 31.05.2019.

Суддя І.Г. Шевченко