Справа № 360/885/19
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року справа №360/885/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у справі № 360/885/19 (головуючий І інстанції Секірська А.Г., повний текст складений та підписаний у м. Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (далі - УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області), в якому просив:

- визнати протиправним рішення про відмову в переведенні з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889;

- зобов`язати призначити пенсію згідно п. 10 Розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ з дати звернення - 12.12.2018 року, у розмірі 60 відсотків заробітної плати, виходячи з наданої довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за період з 01.05.2016 року по 31.12.2018 року та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця станом на грудень 2018 року (а.с. 4-5).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року позов задоволений частково:

- визнано протиправною бездіяльність УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про перехід на інший вид пенсії від 12 грудня 2018 року за № 988/1054;

- зобов`язано УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід на інший вид пенсії від 12 грудня 2018 року за № 988/1054 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

- у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с. 155-161).

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції через часткову невідповідність висновків суду обставинам справи, часткове неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права та ухвалити нове про задоволення позову повністю (а.с. 167-170).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, вивчив доводи апеляційної скарги, і дійшов наступних висновків.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі обставини.

12.12.2018 року позивач звернувся до УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області з заявою про перехід на інший вид пенсії. До заяви позивачем додано паспорт та трудову книжку (а.с. 28-29).

Листом від 28.12.2018 року № 10417/03-21 відповідач повідомив позивачу про відсутність у останнього права на перехід на пенсію за віком згідно п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на посадах державної служби (а.с. 12, 123-124).

В спірному листі відповідач зазначив, що згідно документів, наявних в пенсійній справі, до стажу державної служби можливо зарахувати період роботи з 27.06.1992 року до 29.11.1995 року (3 роки 5 місяців 3 дні) на посаді головного бухгалтера-ревізора-начальника Відділу Станично-Луганського районного управління сільського господарства. Період роботи з 14.03.1983 року до 08.01.1986 року (2 роки 9 місяців 25 днів) на посадах старшого економіста-ревізора та в.о. головного бухгалтера Станично-Луганського районного управління сільського господарства можливо зарахувати тільки за документального підтвердження, що зазначені посади в подальшому віднесені до відповідних категорій посад державної служби. Остільки станом на 01.05.2016 року позивач працював на посаді голови Станично-Луганської районної ради в органах місцевого самоврядування на нього не поширюються норми Закону України «Про державну службу».

Відповідно до розрахунку стажу від 21.12.2018 року стаж роботи ОСОБА_1 на посадах державної служби складає 6 років 2 місяці 28 днів (а.с. 125).

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 позивач у період з 08.01.1986 року по 26.06.1992 року працював в Районному агропромисловому об`єднанні та Агропромисловому комбінаті «Донець» на посадах головного контролера-ревізора, головного економіста, головного бухгалтера; з 27.06.1992 року по 29.11.1995 року обіймав посаду головного бухгалтера-ревізора начальника відділу Станично-Луганського районного управління сільського господарства; 23.06.1994 року присвоєний 13-й ранг державного службовця, прийнята присяга державного службовця; у період з 01.12.1995 року по 19.05.2015 позивач працював на посадах в податкових органах (а.с. 8-11).

Спірним у справі є протиправність рішення про відмову в переведенні з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889 та зобов`язання відповідача призначити пенсію згідно Закону України «Про державну службу».

Згідно ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч. 5 ст. 45 Закону № 1058).

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

За приписами п. 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Днем звернення за переведенням з одного виду пенсії на інший вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (п. 1.7 Порядку № 22-1).

Поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії (п. 2.8 Порядку № 22-1).

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно абз. 1 п. 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до абзацу шостого пункту 4.3 Порядку № 22-1 рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (абзац перший пункту 4.7 Порядку № 22-1).

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Таким чином, після отримання заяви позивача встановленого зразка про переведення з одного виду пенсії на інший відповідач зобов`язаний був розглянути заяву та прийняти мотивоване рішення.

Однак, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.12.2018 року за № 988/1054 відповідач не прийняв рішення про переведення позивача з одного виду пенсії на інший, або відмову в такому переведенні, а надав відповідь листом від 28.12.2018 року № 10417/03-21, чим порушив вимоги статті 45 Закону № 1058-ІV та пунктів 4.3, 4.10 Порядку № 22-1.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що подана позивачем заява від 12.12.2018 року містить всі необхідні відомості, які передбачені у затвердженій Порядком № 22-1 формі (додаток 2), і відповідач повинен був прийняти рішення за наслідками її розгляду, а не надавати відповідь листом від 28.12.2018 року № 10417/03-21, який не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України та Закону № 1058, як помилково вважає позивач, звертаючись з вимогою саме про скасування рішення від 28.12.2018 року № 10417/03-21.

Щодо обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання УПФУ в Станично- Луганському районі призначити ОСОБА_1 пенсію згідно з п. 10 Розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ з дати звернення - 12.12.2018 року, у розмірі 60 відсотків заробітної плати, виходячи з наданої довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця ОСОБА_1 за період з 01.05.2016 року по 31.12.2018 року та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця ОСОБА_1 станом на грудень 2018 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідач як уповноважений орган не перевіряв дотримання інших умов для переведення позивача з пенсії за віком на пенсію державного службовця, не надавав оцінки можливості зарахування до стажу державної служби інших спірних періодів (зокрема, роботи в агропромисловому комбінаті «Донець»), що є обов`язковою умовою відповідно до Закону № 1058, рішення за заявою позивача не приймалося, тому, з урахуванням відсутності відповідного рішення відповідача відносно ОСОБА_1 , оскільки до прийняття відповідного рішення спір про призначення пенсії за Законом України «Про державну службу» не може бути предметом судового розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 211/5254/16-а (провадження № К/9901/5537/17), від 20 грудня 2018 року у справі № 132/3485/16-а (провадження №К/9901/44939/18).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність застосування ч. 2 ст. 9 КАС України шляхом виходу за межі позовних вимог та визнання протиправною бездіяльності УПФУ в Станично-Луганському районі щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про перехід на інший вид пенсії від 12 грудня 2018 року за № 988/1054 і зобов`язання УПФУ в Станично-Луганському районі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід на інший вид пенсії від 12 грудня 2018 року за № 988/1054 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Разом з тим, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, тому суд наділений повноваженнями викласти правові висновки в мотивувальній частині рішення, з наданням оцінки доводам відповідача, викладеним у листі - відповіді від 28.12.2018 року, і такі правові висновки мають бути враховані відповідачем при розгляді заяви позивача.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо неможливості зарахування до державної служби періоду роботи з 01.12.1995 року по 19.05.2015 року у податкових органах, та відповідно відсутність у позивача право на переведення на пенсію згідно із п.10 розділу ХІ Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIII та ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», суд зазначає таке.

Відповідачем не зараховано до державної служби період роботи з 07.12.1995 року, тобто з моменту присвоєння позивачу спеціального звання державного службовця 3 рангу, про що відповідачем зазначено у листі від 28.12.2018 № 10417/03-21.

У трудовій книжці позивача (а.с. 8-11) наявні такі відомості щодо періодів роботи позивача:

- 08.01.1986 року по 26.06.1992 року працював в Районному агропромисловому об`єднанні та Агропромисловому комбінаті «Донець»;

- з 27.06.1992 року по 29.11.1995 року позивач обіймав посаду головного бухгалтера-ревізора начальника відділу в Станично-луганському районному управління сільського господарства;

- 23.06.1994 року присвоєний 13-й ранг державного службовця, прийнята присяга державного службовця;

- у період з 01.12.1995 року по 19.05.2015 року позивач працював в податкових органах.

Щодо посилань позивача на наявність підстав для зарахування до державної служби періодів роботи з 08.01.1986 року по 26.06.1992 року в Районному агропромисловому об`єднанні та Агропромисловому об`єднанні «Донець» з посиланням на довідку Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області від 18.01.2019 року № 234, суд зазначає, що така довідка разом з заявою від 12.12.2018 року до УПФУ в Станично - Луганському районі не надавалася, оцінка цій довідці компетентним органом - відповідачем не надана.

Щодо періоду роботи з 01.12.1995 року по 19.05.2015 року у податкових органах, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII регламентовано, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, стаж державної служби за періоди роботи до 1 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283) та додатку до нього (діяли до 01 травня 2016 року).

Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби», якою затверджений Порядок обчислення стажу державної служби, встановлено, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Пунктом 1 Порядку № 283 встановлено, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба):

на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців;

на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів;

на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком;

на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання;

[…] на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування; […].

Пунктом 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. […].

У додатку до Порядку № 283 наведений Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.

Зокрема, згідно з додатком до Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується період роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів у Виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 4 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон № 509-XII), а з 12 серпня 2012 року - Податковий кодекс України.

Пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

В постанові від 22 жовтня 2013 року у справі № 21-340а13 (№ рішення в ЄДРСР 35667359) Верховний Суд України з посиланням на норми Закону № 509-XII вказав, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

В зазначеній постанові колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Також колегія суддів в постанові зазначила, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року № 503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців» не є підставою для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, оскільки зазначений акт виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.

Частиною другою статті 46 Закону № 889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 (далі - Порядок № 229), які діють з 1 травня 2016 року, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

При цьому, пунктом 5 Порядку 229 визначено, що стаж державної служби обчислюється у днях, місяцях і роках.

Враховуючи викладене, періоди роботи позивача в податкових органах та присвоєння спеціального звання в період з 01.12.1995 року зараховуються до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Отже, станом на 19 травня 2015 року стаж роботи позивача на вищезазначених посадах склав більше 20 років.

Щодо наявності права позивача на переведення на пенсію згідно з п. 10 розділу ХІ Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIII та ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

1 травня 2016 року набрав чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, до 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 1 травня 2016 року відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, розділом XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі № 591/6970/16-а.

Таким чином, відповідач має врахувати правову оцінку наявності підстав для зарахування до державної служби періоду роботи ОСОБА_1 з 01.12.1995 року по 19.05.2015 року у податкових органах, та відповідно відсутність у позивача право на переведення на пенсію згідно із п.10 розділу ХІ Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII та ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу».

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, суд апеляційної інстанції вирішив, що суд першої інстанції правильно вирішив справу, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у справі № 360/885/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 11 червня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць