Справа № 540/767/19
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/767/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про визнання неправомірним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

встановив:

12 квітня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (далі - відповідач, ГУ ДФС), у якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2019 року №Ф-1202-50 на суму 18276,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачем отримано оскаржену вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2019 № Ф-1202-50 на суму 18276,72 грн. з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки, визначення правильності нарахування єдиного внеску, його розмір та своєчасність сплати може бути визначена податковим органом лише шляхом перевірки платника єдиного внеску, а саме юридичної особи, фізичної особи-підприємця або самозайнятої особи, якими позивач - фізична особа, наразі не є, та, зокрема, останній не віднесений Законом до вичерпного переліку платників єдиного внеску, визначеного ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) та не має зобов`язань щодо його нарахування та сплати. Також позивачем не вчинялося будь яких дій щодо постановлення його на облік в якості платника єдиного внеску до податкового органу у відповідності до вимог ст.5 вищезазначеного Закону, а відтак у контролюючого органу відсутні повноваження на направлення вимоги особі, яка не має статусу платника єдиного внеску.

На підставі зазначеного, позивач просить задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Ухвалою суду від 17.04.2019 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 07.05.2019 року.

Ухвалою суду від 08 травня 2019 року розгляд справи відкладено та призначено наступне судове засідання на 14.05.2019.

В судове засідання на вказану дату сторони не з`явились, відомості про вручення сторонам повідомлення про дату і час судового розгляду у суду були відсутні. На підставі зазначеного розгляд справи відкладено на 24.05.2019 року.

Наказом голови Херсонського окружного адміністративного суду судді Ковбій О.В. 24.05.2019 року надано день відпочинку.

Тому судове засідання у справі, призначене на 24.05.2019 року не відбулось. Датою наступного судового засідання визначено 28.05.2019 року.

На підставі зазначеного, позивач просить задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Ухвалою суду від 22.01.2019 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено до судового розгляду на 12 лютого 2019 року.

13.05.2019 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог. Зазначає, що позивач до 03.04.2019 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Статтею 4 Закону № 2464-VI визначено, що до платників ЄСВ відносяться, серед іншого, фізичні особи-підприємці, тобто позивач. Згідно вимог ч.12 ст. 9 зазначеного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Розмір мінімального страхового внеску на місяць в 2017 році складає 704 грн., в 2018 році - 819,06 грн. Таким чином, заборгованість позивача на дату винесення оскаржуваної вимоги складає 18 276,72 грн. (за 2017 рік - 8448,00 грн., а за 2018 року - 9828,17 грн.), а оскільки за зазначений період єдиний внесок взагалі позивачем не сплачувався, то борг набув статусу недоїмки та підлягає стягненню з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у встановленому законом порядку, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. В даному разі, вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Враховуючи вищезазначене, відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

28.05.2019 року від сторін по справі надійшли аналогічні за суттю клопотання про розгляд справи без їх участі.

Частиною 3 статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. ст. 194 та 205 КАС України суд вважає, що подання сторонами заяв про розгляд справи без їх участі та їх неприбуття в судове засідання є підставою для розгляду справи в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, встановлено наступне.

Відповідно позовної заяви ОСОБА_1 з 03.09.1996 року зареєстрована як фізична особа-підприємець. 03.04.2019 року позивачкою до державного реєстратора подано документи для проведення реєстраційної дії - "Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням" (а.с.11).

12.11.2019 року ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнято Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1202-50, яка отримана позивачем (а.с. 6).

Позивач не погодився з нарахуванням йому заборгованості з єдиного внеску, а тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.08.2010 № 2464 (далі - Закон №2464).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2464).

Законом України від 06.12.2016 №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законом України від 21.12.2016 №1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200 грн., з 1 січня 2018 року - 3723 грн.

Частиною п`ятою статті 8 Закону №2464 для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 4 ст. 4 Закону №2464).

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями чинним законодавством не передбачено.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов`язані сплатити за звітний 2017 рік, 8448 грн. (3200 грн.*12міс.*22%), за звітний 2018 рік, 9828,72 грн. (3723 грн.*12міс.*22%).

Крім того, з прийняттям Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій частини восьмої статті 9 Закону №2464).

Статтею 6 Закону №2464 визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до підпунктів 6, 7 статті 13 Закону №2464 та розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449), органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Сума єдиного внеску своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України №2464-VI, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (п. 6 ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст.25 Закону №2464-VI)

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Враховуючи вищевикладене, на підставі Закону №2464 та Інструкції №449, контролюючим органом нараховано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 18 276,72 грн. згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, оформлену вимогою №Ф-1202-50 від 12.11.2018 року (а.с. 6). Сума Вимоги включає в себе недоїмку з єдиного внеску за 12 місяців 2017 року (3200 грн.*12міс.*22%) та за 12 місяців 2018 року (3723 грн.*12міс.*22%), оскільки позивачем за вищезазначений період єдиний соціальний внесок взагалі не сплачувався.

Згідно приписів ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що він не є платником ЄСВ, оскільки він як фізична особа не входить до переліку, визначеному ст.4 Закону №2464-VI, платників єдиного внеску, та не здійснював будь яких дій щодо постановлення на облік як платника єдиного внеску.

Щодо зазначеної позиції позивача суд зазначає наступне.

Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року № 755-IV).

Частиною 4 ст. 6 Закону №2464-VI встановлено, що разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Зняття з обліку фізичної особи як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється відповідно до пункту 1 статті 5 Закону №2464-VI після проведення передбачених законодавством перевірок платника та проведення остаточного розрахунку.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, та зобов`язана забезпечити остаточні розрахунки з податків та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від провадження підприємницької діяльності.

Однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Даний висновок суду підтверджується правовою позицією Верховного суду у постанові від 04.12.2013 року у справі №6-125цс13.

Суд наголошує, що недоїмка зі сплати єдиного внеску у позивача виникла шляхом несплати останнім ЄСВ за 2017 та 2018 роки, тобто в період коли позивач був зареєстрованим як фізична особа-підприємець, а тому навіть після припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 зобов`язана сплатити єдиний соціальний внесок.

Таким чином, твердження позивача про відсутність у останнього обов`язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок є безпідставними.

Окрім зазначеного, суд відхиляє доводи позивачки, що вона не має сплачувати єдиний внесок, у зв`язку з тим, що відповідні платежі здійснюються її роботодавцем - ТОВ "Завод крупних електричних машин" на підставі зазначеного нижче.

Так, згідно наданою позивачкою довідки №КМ-00000016 від 03.04.2019 року та даних її трудової книжки ОСОБА_1 з 20.10.2015 року займає посаду ізолювальника в ТОВ "Завод крупних електричних машин". Роботодавцем, в свою чергу, за період з січня 2017 року по лютий 2019 року виплачується позивачці заробітна плата та здійснюються передбачені законом відрахування.

Проте, згідно положень п.п.1, 4 ч.4 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами, а також фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Базою нарахування єдиного внеску для першої з наведених категорій осіб є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Для другої з зазначених категорій платників ЄСВ базою нарахування є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З аналізу наведеного вбачається, що в спірних правовідносинах, позивачка виступає в якості платника єдиного податку (податкового агента) тільки як фізична особа - підприємець. В іншому випадку - позивачка є найманим працівником, тобто застрахованою особою, тоді як платником єдиного внеску (податковим агентом) є її роботодавець. Таким чином, подвійної сплати ОСОБА_1 єдиного внеску, про яку вона зазначає в позові (як фізичною особою-підприємцем та найманим працівником) не відбувається, оскільки за неї як за працівника внесок сплачується роботодавцем.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога ГУ ДФС №Ф-1202-50 від 12.02.2019 року про сплату боргу (недоїмки) у сумі 18 276,72 грн. сформована відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах повноважень, а отже є законною і обґрунтованою, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 111060000