Справа № 280/4902/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4902/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.02.2019 р. (суддя Сацький Р.В., повне судове рішення складено 01.02.2019 р.) в справі № 280/4902/18 за позовом ОСОБА_1 до Гуляйпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Гуляйпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - Гуляйпільське ОУПФУ) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу № Ф-172 від 03.04.2012 р., № Ф-172 від 18.03.2013 р.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.02.2019 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує про недоведеність наявності у неї недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Судом першої інстанції не досліджувались особові рахунки. В обґрунтування порушень судом першої інстанції норм процесуального права апелянтом вказано про неотримання відзиву відповідача на позовну заяву, що потягло за собою порушення процесуальних прав позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 26.07.2002 р. зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності 02140886ф0010629.

31.07.2002 р. позивач зареєстрована платником фіксованого податку на підставі поданої нею заяви (реєстраційний номер 1345).

18.03.2013 р. УПФУ в Гуляйпільському районі сформовано вимогу №Ф-172 на суму 3403,02 грн. та вимогу №Ф-172 на суму 4010,30 грн., які надіслано до Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та відкрито зведено виконавче провадження №55941008.

Також судом першої інстанції встановлено, що вимога №Ф-172 на суму 3403,02 грн. 18.03.2013 р. направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача та отримана позивачем 26.03.2013 р.

Вимога №Ф-172 на суму 4010,30 грн. направлена на адресу позивача 04.04.2012 р. та отримана позивачем 06.04.2012 р.

Враховуючи отримання позивачем вимог, не оскарження їх у встановлений строк, суд першої інстанції дійшов висновку про узгодження таких вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги, що оскаржуються позивачем, прийняті відповідачем у спосіб передбачений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач в період з 26.07.2002 р. по 11.07.2014 р. була зареєстрована як фізична особа-підприємець, була платником фіксованого податку.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідач була платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

03.04.2012 р. відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу № Ф-172, якою вимагалось від позивача сплати суми боргу з ЄСВ в розмірі 4010,30 грн., яка отримана позивачем особисто 06.04.2012 р., про що свідчить рекомендоване повідомлення (а.с. 167).

18.03.2013 р. відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу № Ф-172, якою вимагалось від позивача сплати суми боргу з ЄСВ в розмірі 3403,02 грн., яка отримана позивачем особисто 26.03.2013 р., про що свідчить рекомендоване повідомлення (а.с. 170).

У зв`язку з несплатою суми боргу вимоги звернуті до примусового виконання.

За змістом заяви ОСОБА_1 на адресу Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби від 30.10.2018 р. (а.с. 171) позивач не заперечує проти наявності у неї боргу перед органом Пенсійного фонду та зобов`язується виплачувати борг.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI), відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 якого недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Податкове законодавство не регулює порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску. Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Частиною 4 статті 25 Закону № 2464-VI встановлено, що територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. Вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Постановою правління Пенсійного фонду України № 21-5 від 27.09.2010 р. затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якою, зокрема, унормовано порядок узгодження недоїмки.

Так, сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону № 2464-VI, є недоїмкою.

Органи Пенсійного фонду надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника або інформація територіальних органів органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування (зменшення) сум єдиного внеску або органами Пенсійного фонду у повідомленнях-розрахунках визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті;

б) якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

в) якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених підпунктами "б" та/або "в" цього пункту, вимога надсилається:

платникам, зазначеним у підпунктах 2.1.1 та 2.1.2 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

платникам, зазначеним у підпунктах 2.1.3 та 2.1.4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на суму боргу, то перевищує 10 грн.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її міст перебування (проживання) з повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових відправлень, установленим Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачем отримані спірні вимоги 06.04.2012 р. та 26.03.2013 р., такі вимоги вважаються узгодженими.

Доводи апелянта стосовно не підтвердження належними доказами, зокрема, особовими рахунками, наявності у позивача недоїмки зі сплати ЄСВ є необґрунтованими.

Судом першої інстанції, дійсно, не досліджувались картки особового рахунку платника.

Разом з тим, відповідачем такі картки особового рахунку надані до суду апеляційної інстанції разом із відзивом на апеляційну скаргу.

Дослідженням карток особового рахунку позивача встановлено, що станом на 20.01.2012 р. у позивача обліковується заборгованість в сумі 4010,30 грн., станом на 21.01.2013 р. обліковується заборгованість в розмірі 3403,02 грн.

Стосовно посилання апелянта на те, що спірні вимоги про сплату недоїмки не є виконавчими документами, суд вказує на наступне.

Предметом позову є правомірність вимог про сплату недоїмки зі сплати ЄСВ.

Позивачем не оскаржуються дії відповідача щодо пред`явлення вимог до примусового виконання, а також дії або рішення виконавця, вчинені або прийняті при примусовому виконанню вимог як виконавчих документів.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Оскільки позивачем не заявлено позовних вимог про визнання протиправними дій щодо пред`явлення вимог до примусового виконання, а також не оскаржено дій або рішень виконавця, вчинених або прийнятих при примусовому виконанню вимог як виконавчих документів, суд першої інстанції не мав підстав надавати правову оцінку цьому наказу, а також підставам, за якими відповідачем відмовлено позивачу в оформлені документів.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції встановлені статтею 308 КАС України, частиною 5 якої встановлено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Зважаючи на приведені вище обставини, суд позбавлений можливості надати таку оцінку зазначеним доводам позивача.

Доводи апелянта про порушення норм процесуального права в частині неотримання відзиву на позову заяву суд визнає необґрунтованими, оскільки відповідно до частини 1 статті 175 КАС України саме у відповідача наявне право у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, надіслати позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів (пункт 2).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.02.2019 р. в справі № 280/4902/18 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.02.2019 р. в справі № 280/4902/18 за позовом ОСОБА_1 до Гуляйпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 10.06.2019 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 10.06.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш