Справа № 320/1145/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року справа № 320/1145/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської областіпро визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

І. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, яка полягає у невиплаті починаючи з 01.03.2019 пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Київської області, поновити виплату пенсії з моменту припинення: березень 2019 року і одночасно сплатити заборгованість по пенсії за вересень-грудень 2018 року ОСОБА_1 на загальних підставах без застосування законодавства в сфері внутрішньо-переміщених осіб, негайно після проголошення судового рішення.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона є пенсіонером за віком та внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в Києво-Святошинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області. Зазначає, відповідачем безпідставно була припинена виплата пенсії з 01.03.2019 у звязку з скасуванням позивачеві довідки внутрішньо переміщеної особи, оскільки позивач просила виплачувати пенсію на загальних підставах . Крім того, вказує, що заборгованість з виплати пенсії за період з вересня по грудень 2018 року та за січень 2019 року протиправно не була виплачена.

Позивач із діями відповідача, що полягають у відмові виплачувати йому пенсію за не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що порушують його право на пенсійне забезпечення.

Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надало відзив на позовну заяву, у якому зазначило, що виплата пенсії припинена з 01.03.2019 на підставі заяви позивача та рішення №18 від 18.02.2019 Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації щодо скасуванні дії довідки внутрішньо-переміщеної особи. Беручи до уваги, що довідку внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 скасовано, правові підстави для виплати пенсії позивачу відсутні.

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 у звязку з незгодою позивача на заміну відповідача, Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області залучено до участі у справі в якості другого відповідача.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Києво-Святошинському ОУПФУ Київської області та отримує пенсію за віком довічно, що підтверджується копією посвідчення від 26.08.2011 серії ААЄ НОМЕР_2 (а.с.16).

Згідно копії паспорту, ОСОБА_1 зареєстрована за місцем проживання: АДРЕСА_1 (а.с.15, зворотні бік).

Відповідно до довідки Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 12.11.2018№, є внутрішньо-переміщеною особою, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

На підставі рішення від 07.02.2019 Києво-Святошинським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області позивача з 01.09.2018 взято на облік як отримувача пенсії за віком та розпочато виплату пенсії у лютому 2019 року (а.с.19)

Проте, як зазначає позивач з вересня 2018 року по грудень 2018 року та у січні 2019 року позивачеві не здійснювалась виплата пенсії.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 звернулась до Державної установи «Урядова гаряча лінія» по допомогу у вирішенні питання щодо прискорення виплат пенсії.

Листом від 07.02.2019 за №44/У-КЦ Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило, що пенсія за вересень-грудень 2018 року та січень 2019 року буде виплачена позивачеві з урахуванням вимог Постанови №365.

18 лютого 2019 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області із заявою про отримання пенсії на загальних підставах, у якій просила зняти її з Єдиного реєстру внутрішньо переміщених осіб та надати документ, згідно з яким ОСОБА_1 зможе отримувати пенсію на загальних підставах (а.с.20, також зворотній бік).

18 лютого 2019 року Управлінням соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської областікеруючись пунктом 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» прийнято рішення (розпорядження) №18 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 (а.с. 21).

20 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Начальника Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про нарахування пенсії на загальних підставах та виплату заборгованості за вересень-грудень 2018 року та січень 2019 року (а.с.22).

Листом від 28.02.2019 №142/У-01Києво-Святошинським ОУПФУ Київської області було повідомлено, що у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», соціальні виплати, зокрема пенсії, припиняються. З урахуванням викладеного, виплата пенсії з 01.03.2019припинена на підставі заяви ОСОБА_1 та рішення №18 від 18.02.2019 Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської РДА щодо скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи (а.с. 23).

Не погоджуючись із діями відповідачів щодо бездіяльності у нарахуванні пенсії на загальних підставах та невиплати заборгованості по пенсії за період з з вересня 2018 року по грудень 2018 року та у січні 2019 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058-IV.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

VI. Оцінка суду

Як свідчить аналіз положень Закону № 1058, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ розширеному тлумаченню не підлягає та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Судом встановлено, що підставою для припинення позивачу виплати пенсії з 01.03.2019 слугувало рішення (розпорядження) Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 18.02.2019 №18 про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 (а.с.64).

Разом із тим, наявність передбачених статтею 49 Закону України № 1058 підстав для припинення виплати пенсії позивачу відповідач не наводить.

Поряд з цим, скасування довідки про взяття на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території не є підставою для припинення виплати пенсії.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18, від 12 лютого 2019 року у справі № 243/5451/17, від 10 квітня 2019 у справі №425/964/17.

Беручи до уваги, що виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом № 1058-IV, суд дійшов висновку про протиправність таких дій відповідача, а отже позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо невиплати позивачці пенсії з 01.03.2019 та відповідно зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з моменту припинення на загальних підставах без застосування законодавства в сфері внутрішньо переміщених осіб, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання сплатити заборгованість по пенсії за вересень-грудень 2018 року та січень 2019 року.

Судом встановлено, що на час розгляду справи заборгованість з виплати пенсії позивачу не виплачена, що підтверджується витягом з підсистеми призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 (а.с.59-60).

Суд звертає увагу, що на момент розгляду даної справи відповідний окремий порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі за минулий час Кабінетом Міністрів України не визначено, однак відсутність відповідного нормативно-правового документу, що визначає механізм реалізації права на отримання невиплаченої суми пенсії за минулий період не може бути визнано обґрунтованою підставою для позбавлення особи такого права.

Право позивача на отримання пенсії за минулий період чітко закріплено у статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Отже, посилання відповідачів на те, що пенсія позивачу буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, прямо суперечить статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та свідчить про застосування до позивача, як до внутрішньо переміщеної особи, дискримінаційного підходу, порівняно з іншими пенсіонерами, в той час, коли наявний єдиний механізм виплати пенсій громадянам України за минулий час згідно діючого законодавства.

Відповідно до статті 47 Закону №1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Суд акцентує увагу, що Україна, як правова держава гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі, і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому заборгованість, що утворилась не з вини пенсіонера повинна бути йому сплачена.

Оскільки станом на час розгляду та вирішення даної справи органом пенсійного фонду не надано доказів здійснення виплати заборгованості зі сплати пенсії за період її несплати у зв`язку з призупиненням, факти призупинення пенсії та наявності заборгованості за минулий період не спростовував, суд дійшов висновку, що відповідач - Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, в даному випадку, своїми діями порушив гарантовані державною соціальні права позивача, які підлягають поновленню.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Пічкур проти України" зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом конституційних норм (ст.ст. 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №1058 щодо виплати пенсії пенсіонерам, які мають вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у статті 9 Закону №1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому орган пенсійного фонду повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що пенсія позивачу за період її невиплати повинна бути виплачена без відтермінування на невизначений час з огляду на відсутність окремого порядку КМУ.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд вважає, що Києво-Святошинським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області протиправно не вчинено відповідних дій, спрямованих на виплату позивачу пенсії за період з вересня по грудень 2018 року та за січень 2019 року.

Задля належного відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області виплатити позивачеві суму заборгованості зі сплати пенсії за вересень-грудень 2018 року та за січень 2019 року.

VIII. Висновок суду

Враховуючи, що відповідач припинив виплату пенсії позивачу з 01.03.2019 не з підстав, передбачених Законом №1058-IV, суд погоджується з доводами позивача про протиправність таких дій відповідача, а відтак вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Києво-Святошинського об`єднаного управління щодо невиплати пенсії з 01.03.2019 та зобов`язання поновити виплату пенсії з моменту припинення на загальних підставах без застосування законодавства в сфері внутрішньо переміщених осіб підлягають задоволенню.

Враховуючи відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу пенсії суд також вважає обґрунтованими вимоги позивача про зобов`язання відповідачам виплатити пенсію за період з вересня по грудень 2018 року та за січень 2019 року.

Що стосується позовних вимог позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, суд зазначає про їх безпідставність, оскільки ОСОБА_1 з вересня 2018 року перебуває на обліку в Києво-Святошинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київській області, тому резолютивна частина позову має бути адресована Києво-Святошинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київській області.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

IX. Розподіл судових витрат

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2019.

Зобов`язати Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Святошинська, 50, ідентифікаційний код 41248571) поновити виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.03.2019 на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб.

Зобов`язати Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Святошинська, 50, ідентифікаційний код 41248571) виплатити заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з вересня по грудень 2018 року та січень 2019 року на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення суду - 11.06.2019.

Суддя Леонтович А.М.