Справа № 826/9573/14
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9573/14 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служба України з питань геодезії, картографії та кадастру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Держгеокадастру, в якому з урахуванням подальших уточнень просив: стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 лютого 2008 року по 04 червня 2014 року у розмірі 206 787,18 грн. та допустити негайне виконання постанови в частині виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з цим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, постановою Київського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року у справі №2а-4210/09/1070, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року, позов ОСОБА_1 до Державного агентства земельних ресурсів України, ОСОБА_2 , треті особи - голова Державного агентства земельних ресурсів України Воєводін В.В., Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про визнання дій протиправними та наказів недійсними задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ голови Державного агентства земельних ресурсів України від 31 січня 2008 року №18-кт про звільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків начальника Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 05 червня 2014 року скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області, прийнято в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язано Державне агентство земельних ресурсів України видати наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області з 01 лютого 2008 року; в іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

Питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при ухваленні зазначених судових рішень не вирішувалось.

Суд першої інстанції задовольняючи позов зазначив, що позивачу повинна здійснюватися виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, аргументуючи свою позицію наступним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вже було зазначено, рішенням суду було зобов`язано Державне агентство земельних ресурсів України видати наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області з 01 лютого 2008 року.

При цьому, чинним законодавством не встановлено обов`язку одночасного звернення з вимогами про поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже виплата середнього заробітку позивачу повинна здійснюватися за весь час вимушеного прогулу, а саме з 01 лютого 2008 року (перший день після дати звільнення з роботи) по 04 червня 2014 року (день, що передує дню поновлення на роботі).

Середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , за період з 01 лютого 2008 року по 04 червня 2014 року становить 206 787,18 грн. (1589 днів х 130,14 (середньоденна заробітна плата). Заперечень сторін щодо саме розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу до суду не надходило та в матеріалах справи не міститься.

Доводи апелянта, крім зазначеного, колегія суддів спростовує також наступним.

Управління Державного агентства земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області - територіальний орган Держземагенства, правонаступником якого є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади".

Згідно частини першої статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Частиною другою статті 22 Бюджетного кодексу України зокрема передбачено, що головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.

Наведене вказує на те, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є центральним органом виконавчої влади та головним розпорядником бюджетних коштів територіальних органів, а тому є належним відповідачем у даній справі.

Також, під час апеляційного розгляду, представником відповідача було заявлено клопотання про закриття провадження у справі, оскільки позов з приводу відшкодування матеріальної шкоди, який заявлений окремо від публічно-правового спору, має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів з огляду на викладене, зазначає, що в даному випадку позивачем заявлена вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Спірні правовідносини виникли, зокрема, через протиправне звільнення позивача з публічної служби.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що оскільки зазначена вимога позивача є пов`язаною з проходженням нею публічної служби та звільненням з цієї служби, така вимога має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, зокрема і тоді, коли вона заявлена окремо від вимоги про поновлення на публічній службі.

У зв`язку з викладеним, підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника Державної служба України з питань геодезії, картографії та кадастру про закриття провадження у справі - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 10.06.2019.