Справа № 260/794/19
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2019-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

07 червня 2019 рокум. Ужгород№ 260/794/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, -

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області , в якому просив: 1) визнати неправомірними та протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області та рішення, оформлене 29 листопада 2018 року листом №Ф-2008/0-4747/0/18-18 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки під індивідуальне садівництво на території Рахівського району Закарпатської області; 2) скасувати рішення ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, оформлене листом від 29 листопада 2018 року №Ф-2008/0-4747/0/18-18 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки під індивідуальне садівництво на території Рахівського району Закарпатської області; 3) зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки під індивідуальне садівництво на території Рахівського району Закарпатської області згідно матеріалів клопотання від 02 листопада 2018 року; 4) визнати неправомірними та протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області та наказ від 23 листопада 2018 року №2123-сг "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність"; 5) скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 23 листопада 2018 року №2123-сг "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність".

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив: 1) зупинити дію наказу ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 23 листопада 2018 року №2123-сг "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність"; 2) встановити заборону всім уповноваженим органам, в тому числі, ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, Закарпатській обласній державній адміністрації, Рахівській районній державній адміністрації та їх структурним підрозділам приймати будь-які рішення, пов`язані із документами щодо земельної ділянки, виготовленими на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 23 листопада 2018 року №2123-сг "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність", в тому числі, рішення про передачу у власність земельної ділянки; 3) заборонити проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, відведену згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 23 листопада 2018 року №2123-сг "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність".

Заявлене клопотання аргументує тим, що 02 листопада 2018 року він, як учасник АТО, звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Однак всупереч визначеним в ст. 118 Земельного кодексу України підставам йому було відмовлено у задоволенні такого клопотання з мотивів надання дозволу щодо вказаної земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 Вважає, що наказ від 23 листопада 2018 року №2123-сг "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність" є протиправним, порушує його права, оскільки вказаний громадянин не має пільг учасника бойових дій, не оформив належним чином свою заяву, подав таку до неуповноваженого на те органу та через 2 тижні після позивача. Вважає, що отримання іншою особою у власність земельної ділянки на підставі документів, виготовлених на виконання наказу №2123-сг, призведе до того, що у випадку задоволення позову він не зможе реально поновити свої права.

Ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи терміновість заявленого клопотання, суд вважає за можливе розглянути його без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши заявлене ОСОБА_1 клопотання та наведені в обґрунтуванні для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, провівши аналіз положень чинного законодавства України, що регулює порядок забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 вказаної статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При розгляді та вирішенні заяви про забезпечення позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільне та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи призвести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача у разі задоволення позову.

Проаналізувавши мотиви, якими ОСОБА_1 обґрунтовує заявлене клопотання, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав та інтересів без вжиття таких заходів.

Суд зазначає, що звернувшись до суду з адміністративним позовом про оскарження рішення Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, позивач реалізував своє право на судовий захист. А тому забезпечення позову шляхом заборони затверджувати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передавати її у власність третій особі буде фактично вирішенням справи по суті до постановлення рішення в даній справі.

Суд критично оцінює посилання ОСОБА_1 в обґрунтування заявленого клопотання на те, що отримання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки на підставі документів, виготовлених на виконання наказу №2123-сг, призведе до того, що у випадку задоволення позову ОСОБА_1 не зможе реально поновити свої права, та зазначає, що отримання особою дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивне рішення про надання такої у власність або користування.

Стосовно посилання заявника на наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, суд вважає, що таке, в даному випадку, може бути виявлено судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення.

Не підлягає задоволенню також вимога заявника щодо встановлення заборони всім уповноваженим органам, в тому числі, ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, Закарпатській обласній державній адміністрації, Рахівській районній державній адміністрації та їх структурним підрозділам приймати будь-які рішення, пов`язані із документами щодо земельної ділянки, виготовленими на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 23 листопада 2018 року №2123-сг "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність", в тому числі, рішення про передачу у власність земельної ділянки, а також заборонити проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Суд вважає, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 р. у справі №826/15718/16).

Вимога заборонити суб`єкту владних повноважень вчиняти певні дії в майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право (постанова Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-951цс16).

У зв`язку з наведеним, виходячи із змісту поданої заяви та доводів, наведених позивачем на її обґрунтування, суд дійшов висновку про її необґрунтованість, а тому не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч.1 Перехідних положень КАС України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2147-VIII).

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Суддя Р.О. Ващилін