Справа № 1.380.2019.002037
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5157/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,

на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року з питань забезпечення позову (суддя Мричко Н.І., час ухвалення не вказаний, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту не вказана),

в адміністративній справі №1.380.2019.002037 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради,

про визнання протиправною та скасування ухвали,

встановив:

У квітні 2019 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Львівської міської ради, в якому просив визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах».

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 р. відкрито провадження в справі за цим адміністративним позовом.

У цій адміністративній справі позивач подав до суду першої інстанції заяву від 23.04.2019 р. про забезпечення позову, в якій просив: 1) зупинити дію ухвали Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах» до набрання відповідним рішенням суду законної сили; 2) заборонити Львівській міській раді вчиняти будь-які дії спрямовані на реалізацію ухвали Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах» до набрання відповідним рішенням суду законної сили; 3) заборонити Львівській міській раді приймати будь-які рішення щодо заборони здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах до набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що очевидними є ознаки протиправності і незаконної оскарженої ухвали Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року. Крім цього, ця ухвала створює дискримінаційні умови діяльності окремим суб`єктам господарювання і є втручанням органу місцевого самоврядування в господарську діяльність суб`єктів господарювання щодо торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом. Чинність цієї ухвали може призвести до безпідставного вилучення і демонтажу тимчасових споруд суб`єктів підприємницької діяльності, вказаних в додатку 1-А ухвали, що спричинить шкоду правам та інтересам не тільки позивача, а й іншим суб`єктам підприємницької діяльності. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звертається.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року відмовлено повністю у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

З цією ухвалою суду першої інстанції від 25.04.2019 року не погодився позивач ФОП ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду є незаконною і такою, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими та невідповідністю висновків суду обcтавинам справи, а тому така ухвала суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам. Зазначає апелянт, що оскаржена ухвала Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року є антиконкурентною дією органу місцевого самоврядування, завдяки якій відповідач здійснив незаконне втручання у господарську діяльність, зокрема, позивача. Оскаржена ухвала відповідача прийнята за відсутності відповідних повноважень, має очевидні ознаки протиправності, порушує право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, оскільки встановлює не передбачені законом обмеження щодо обігу окремих видів товарів та послуг. Тому, вважає апелянт, що застосуванням заходів забезпечення позову не буде завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Зокрема, у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення позову, позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення попереднього становища. Також, вказує апелянт на те, що іншим способом, аніж шляхом зупинення дії розпорядчого акту відповідача, забезпечити захист прав та інтересів позивача є неможливим. Крім цього, задоволення заяви про забезпечення позову для відповідача не несе жодних негативних наслідків, не покладає на нього додаткових обтяжень та не має невідворотнього характеру. Тому, забезпечення позову у зазначений позивачем спосіб відповідає критеріям розумності, обгрунтованості та адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 25.04.2019 р. та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ФОП Гарас Л.З. про забезпечення позову задоволити в повному обсязі, а саме вжити заходи забезпечення позову шляхом: 1) зупинення дії ухвали Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах» до набрання відповідним рішенням суду законної сили; 2) заборони Львівській міській раді вчиняти будь-які дії спрямовані на реалізацію ухвали Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах» до набрання відповідним рішенням суду законної сили; 3) заборони Львівській міській раді приймати будь-які рішення щодо заборони здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах до набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Відповідач Львівська міська рада подала 05.06.2019 року суду апеляційної інстанції письмові пояснення щодо апеляційної скарги, в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду від 25.04.2019 року залишити без змін.

Позивач ФОП ОСОБА_1 подав 05.06.2019 року суду апеляційної інстанції письмове клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи на інший день у зв`язку із тим, що у позивача різко погіршився стан здоров`я і тому він не може прибути в судове засідання, а представник позивача перебуває у службовому відрядженні за межами міста Львова і також не може прибути в судове засідання.

Судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення апеляційного розгляду справи, у зв`язку із його необґрунтованістю та неповажністю наведених причин для відкладення розгляду справи. При цьому, судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог статті 313 КАС України, також враховано, що сторони по справі були своєчасно повідомлені про дату і час проведення засідання на 05.06.2019 року. Неявка в судове засідання сторін та їхніх представників не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Крім цього, судом апеляційної інстанції враховано, що позивачем до клопотання про відкладення розгляду справи не додано жодних підтверджень про те, що стан здоров`я позивача не дозволяє прибути в засідання суду, і про те, що представник позивача перебуває у службовому відрядженні.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

Згідно ч. 1, 2 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; - або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.1, 2 ст.151 КАС України).

Колегія суддів враховує, що виходячи з аналізу норм процесуального права, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову; 2) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; 4) очевидність порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, оспорюваним рішенням, дією або бездіяльністю.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, повинні забезпечувати співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Колегія суддів враховує, що із матеріалів адміністративної справи та змісту позову видно, що позивач оспорює ухвалу 18-ї сесії 7-го скликання Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах», якою, зокрема: 1) визнано неприпустимим здійснення торгівлі алкогольними напоями, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах; 2) рекомендовано суб`єктам підприємницької діяльності, зазначеним у додатку 1-А, припинити реалізацію алкогольними напоями, слабоалкогольними напоями та пивом з 01.05.2019 р.; 3) районним адміністраціям до 15.05.2019 р. провести обстеження тимчасових споруд, у тому числі і зазначених у додатку 1-А, на предмет наявності алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива і уточнені списки подати у департамент економічного розвитку для внесення змін до додатку 1-А до цієї ухвали; 4) у разі продовження суб`єктами підприємницької діяльності реалізації алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах, що підтверджено актами районних адміністрацій, вважати тимчасові споруди такими, що вилучені з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд, видані їм паспорти прив`язки анульованими та укладені договори оренди окремих конструктивних елементів благоустрою припиненими; 5) районним адміністраціям у разі невиконання суб`єктами підприємницької діяльності вимог цієї ухвали у тримісячний термін вжити заходів щодо демонтажу тимчасових споруд, вилучених з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд (а.с. 23).

Згідно з додатком 1-А до цієї ухвали Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року, у переліку суб`єктів підприємницької діяльності, які реалізовують алкогольні, слабоалкогольні напої та пиво у тимчасових спорудах, під порядковим номером 115 зазначений СПД Гарас Л.З. (адреса тимчасової споруди: В.Вернадського,26-36, площа тимчасової споруди 34,7) (а.с. 23зв.-26).

У заяві про забезпечення позову позивач просив зупинити повністю дію ухвали Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року до набрання відповідним рішенням суду законної сили, заборонити Львівській міській раді вчиняти будь-які дії спрямовані на реалізацію ухвали Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року до набрання відповідним рішенням суду законної сили, а також заборонити Львівській міській раді приймати будь-які рішення щодо заборони здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах до набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Судом першої інстанції вірно враховано, що предметом оскарження у справі є вказана вище ухвала Львівської міської ради №4803 від 04.04.2019 року, яка стосується не лише позивача ФОП ОСОБА_1 , а її дія поширюється на визначене коло осіб та впливає на права та інтереси інших осіб, а тому вжиття заходів щодо забезпечення позову порушить принцип пропорційності щодо дотримання балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на які спрямоване прийняття оскаржуваної ухвали.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до ч.3 ст.151 КАС України, зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Колегія суддів враховує, що обгрунтування заяви про забезпечення позову не вказують на очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, з врахуванням обсягу заявлених позовних вимог.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що у даному адміністративному провадженні щодо застосування заходів забезпечення позову, суд не може вирішувати питання і надавати оцінку доказам, які стосуються суті предмету позову, як і не може вирішувати питання щодо законності оскарженої ухвали відповідача.

Тому, являються безпідставними доводи апелянта (позивача) про те, що суду першої та апеляційної інстанції слід оцінити законність оскарженої ухвали.

Отже, з метою дотримання об`єктивності та неупередженості, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо забезпечення позову не може формувати висновків про наявність ознак протиправності спірної ухвали Львівської МР №4803 від 04.04.2019 року та про очевидність порушення прав, свобод або законних інтересів позивача цією Ухвалою. Питання щодо протиправності вказаної Ухвали та щодо факту порушення прав, свобод або законних інтересів позивача повинні вирішуватись судом, який розглядає спір по суті позовних вимог.

Даючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення адміністративного позову суд апеляційної інстанції також враховує: - розумність, обґрунтованість й адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову; - забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; - наявність зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; - імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; - необхідність у зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Таким чином, немає підстав вважати, що стане неможливим чи істотно ускладненим виконання рішення суду або захист прав позивача без вжиття визначених позивачем заходів забезпечення позову, в разі задоволення позову про визнання протиправною та скасування спірної ухвали Львівської міської ради.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року з питань забезпечення позову в адміністративній справі №1.380.2019.002037 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повний текст постанови складено 07.06.2019 року