Справа № 580/1496/19
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року справа № 580/1496/19
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Черкаський обласний військовий комісаріат про скасування рішення та зобов?язання вчинити дії,

встановив:
06 травня 2019 року до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ-168, Повітрофлотський проспект, 6, ), в якому позивач просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 19.10.2018 внаслідок захворювань пов?язаних із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов?язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.02.2019 №23;

2) зобов?язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, з урахуванням його права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи з 19.10.2018 внаслідок захворювань пов?язаних із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 19.10.2018.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що предметом спору є призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності. Враховуючи, що йому встановлено інвалідність ІІ групи саме 19.10.2018, то право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення другої групи інвалідності він набув на дату встановлення інвалідності з 19.10.2018.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву до суду не подано.

21.05.2019 Черкаський обласний військовий комісаріат надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 12.05.2006 під час первинного огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а 23.01.2018 під час повторного огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа №1-7/99) до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 2000 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Крім того, групу інвалідності позивачу змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності, тому права на отримання чи доплату одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" він не має.

31.05.2019 відповідачем подано суду відзив, в якому він проти задоволення позову заперечував повністю, оскільки невідомо чи скористався позивач своїм правом та чи отримав грошову компенсацію за шкоду, заподіяну здоров?ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому визначити чи має право на одержання одноразової грошової допомоги.

Ухвалою суду від 23.05.2019 відмовлено у задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 31.05.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

12.05.2000 під час первинного огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серія 4 ЧК № 037095 від 12.05.2000.

11.09.2017 ОСОБА_1 звільнено з військової служби.

Під час проходження військової служби в період з 16.07.2015 по 31.07.2015, а також з 29.03.2016 по 17.06.2016, з 05.12.2016 по 04.05.2017, 27.06.2017 по 31.08.2017 позивач знаходився в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей і приймав безпосередньо участь у проведенні АТО. Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 25.06.2018 № 1788 підтверджено причинний зв`язок отриманих позивачем захворювань з захистом Батьківщини.

01.11.2018 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12 ААА № 033021 від 01.11.2018.

В подальшому позивач звернувся із заявою до Міністерства оборони України про виплату йому як інваліду II групи одноразової грошової допомоги.

Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення від 22 лютого 2019 року № 23, яким відмовили ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, мотивуючи відмову тим, що первісно ним отримано III групу інвалідності 12.05.2000, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а відтак сплив дворічний термін після встановлення первинної групи. Крім того, в даному рішенні зазначено, що заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 2000 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У відповідності до статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

З матеріалів справи вбачається, що 12.05.2000 позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності, а з 19.10.2018 - ІІ групу інвалідності згідно довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААА № 033021 від 01.11.2018.

За виплатою одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності позивач не звертався.

За одноразовою грошовою допомогою, передбаченою ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач звернувся лише після встановлення йому ІІ групи інвалідності.

Статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) передбачено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже, дійсно на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності в 2000 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" від 03 листопада 2006 № 328-V, який набрав чинності 01 січня 2007, статтю 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції, зокрема, частиною другою цієї статті передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З 01.01.2014 Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" внесено зміни до ст. 16, та доповнено статтями 16-1 - 16-4 Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 ч. 2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Таким чином, підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Підпунктом "б" пункту 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Відповідно до пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок № 975).

Відповідно до абз. 3 п.3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

На день звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статей 16, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності, діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку № 975 у зв`язку з тим, що позивачу встановлена ІІ група інвалідності понад дворічний термін з часу первинного її встановлення.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 21.08.2018 у справі № 295/14297/16-а, від 28.02.2018 у справі № 806/694/16, від 15.03.2018 у справі № 816/4195/15, від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17, від 21.06.2018 у справі № 751/4367/17.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби, закріплене у статті 16 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку №975.

Таким чином, враховуючи, що на час первинного встановлення позивачу інвалідності ІІ групи, право позивача на отримання оспорюваної грошової допомоги встановлено п. 4 ч. 2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд дійшов висновку про безпідставність відмови відповідача у призначенні одноразової допомоги.

Крім того, пунктом 2 Порядку № 975 встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. №499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007р. №1331;

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

З аналізу вищевказаних норм випливає, що пунктом 2 Порядку № 975 врегульовується питання виплати допомоги особам, які до набрання чинності цим Порядком мають право на отримання одноразової грошової допомоги. При цьому, право на отримання цієї допомоги визначається датою зазначеною у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Вказаний Порядок № 975 набув чинності з 24.01.2014.

Враховуючи, що на час первинного встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи у 2000 році чинним на той час законодавством не було передбачено право позивача на отримання одноразової допомоги, що визнається сторонами, то у позивача не виникло право на таку допомогу, а тому приписи пункту 2 вказаного Порядку на позивача не розповсюджуються.

Також суд зазначає, що приписами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком № 975 не передбачено обмеження щодо права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності через відсутність такого права на момент встановлення її первинно нижчої групи інвалідності.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що відмова відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги, а рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 19.10.2018 внаслідок захворювань пов?язаних із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов?язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.02.2019 №23 є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до вимог частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не виконано свого обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, суд з метою відновлення порушеного права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у повному розмірі, яке передбачено законодавством, дійшов висновку зобов?язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, з урахуванням його права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи з 19.10.2018 внаслідок захворювань пов?язаних із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 19.10.2018, враховуючи висновки суду у даній справі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295КАС України суд

вирішив:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 19.10.2018 внаслідок захворювань пов?язаних із захистом Батьківщини, яке оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов?язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.02.2019 №23.

Зобов?язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ-168, Повітрофлотський проспект, 6, ) вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги, з урахуванням його права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи з 19.10.2018 внаслідок захворювань пов?язаних із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 19.10.2018, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України шляхом подання до суду першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням п.п.15.5. п.15 ч.1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 05.06.2019.

Суддя В.П. Тимошенко