Справа № 440/853/19
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/853/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Фрідманн Н.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Горобця О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними, стягнення грошового забезпечення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2019 року ОСОБА_1 /надалі - позивач; ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України /надалі - відповідач; МВС України/ про:

- визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 17 листопада 2010 року по теперішній час;

- стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за весь час його невиплати за період з 17.11.2010 по 06.03.2019 у сумі 754689,62 грн. з урахуванням розміру грошової компенсації у сумі податку з доходів фізичних осіб, утриманого з даного грошового забезпечення;

- зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 07 березня 2019 року по день виключення його зі списків особового складу включно з урахуванням розміру грошової компенсації у сумі податку з доходів фізичних осіб, утриманого з даного грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказом по особовому складу по апарату МВС України від 05.11.2010 №1942 о/с прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України з 16.11.2010 за п. 64 "б" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 в запас "через хворобу" з посади старшого оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами в органах виконавчої влади і управління центрального регіону оперативно-розшукового управління Департаменту Державної служби боротьби з економічною злочинністю МВС України за вислугою років. Відповідач здійснював виплату позивачу грошового забезпечення щомісячно по 16.11.2010 включно, з 17.11.2010 відповідач припинив виплату позивачу грошового забезпечення. Станом на 16.11.2010 ОСОБА_1 здав свої справи за займаною посадою та посвідчення працівника МВС України. Водночас, наказ про виключення позивача зі списків особового складу у зв`язку із звільненням позивача з органів внутрішніх справ не видавався, внаслідок чого ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошового забезпечення за період з 17.11.2010 по теперішній час, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/853/19, у задоволенні клопотання позивача про залучення Державної казначейської служби України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відмовлено, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 11:00 09 квітня 2019 року, витребувано докази від відповідача.

Протокольними ухвалами суду від 09 квітня 2019 року повторно витребувано докази від відповідача, встановлено строк для їх надання до суду до 18 квітня 2019 року та на підставі п. 4 ч. 6 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12:00 02 травня 2019 року.

22 квітня 2019 року до суду від Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив на позовну заяву, а також клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

У відзиві на позовну заяву представник МВС України просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що наказ при звільненні працівника міліції з підстав, визначених пунктом 64 Положення наказ МВС України про виключення особи зі списків органів внутрішніх справ не видається, оскільки видання такого акту не передбачено законодавством. Зазначає, що Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" на працівників міліції не розповсюджується, оскільки останні під час проходження служби в органах внутрішніх справ не проходили військову службу та не мали статусу військовослужбовців. Вважає, що підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення після звільнення його з органів внутрішніх справ відсутні, оскільки позивач після 16.11.2010 на службу не виходив, будь-яку роботу в МВС України не виконував та після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 була призначена пенсія за вислугу років /а.с. 65-72/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними, стягнення грошового забезпечення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

02 травня 2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив /а.с. 102-106/, у якій зазначено, що між позивачем та МВС України існує публічно-правовий спір з приводу обґрунтованості припинення відповідачем виплати позивачеві грошового забезпечення з 17.11.2010. Вказує, що єдиною умовою припинення виплати грошового забезпечення у разі звільнення особи рядового чи начальницького складу є існування факту виключення даної особи зі списку особового складу, чого відповідачем по відношенню до позивача не зроблено, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає, що відповідачем протиправно припинено виплату грошового забезпечення позивачу з 17.11.2010 по теперішній час, оскільки у даному випадку наказ про виключення позивача зі списку особового складу, який мав прийматися, відповідачем не було видано.

Протокольною ухвалою суду від 02 травня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання та на підставі п. 3 ч. 2 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України підготовче засідання відкладено до 12:00 11 травня 2019 року.

Протокольною ухвалою суду від 11 травня 2019 року витребувано від позивача докази та встановлено строк для їх надання до суду до 22 травня 2019 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 травня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 12:00 28 травня 2019 року.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 10.06.1996 по 16.11.2010 проходив службу в органах внутрішніх справи, що підтверджується послужним списком ОСОБА_1 , копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 86-92/.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 05.11.2010 №1942 о/с "По особовому складу" згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ з запас Збройних Сил України за пунктом 64 "б" (через хворобу) підполковника міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби зі злочинами в органах виконавчої влади і управління центрального регіону оперативно-розшукового управління Департаменту Державної служби боротьби з економічною злочинністю, з 16 листопада 2010 року. Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 21 рік 09 місяців 22 дні, у пільговому та для призначення пенсії - 29 років 00 місяців 10 днів. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 11.06.2010 /а.с. 74/ та свідоцтво про хворобу №529-с, видане військово-лікарською комісією ГУ МВС України в Полтавській області 13.09.2010 /а.с. 26/.

Позивач у позовній заяві пояснив, що станом на 16.11.2010 він здав свої справи за займаною посадою та посвідчення працівника МВС України, що відповідачем не заперечується.

Трудова книжка ОСОБА_1 містить запис про його звільнення з органів внутрішніх справ з 16.11.2010 на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 05.11.2010 №1942 о/с /а.с. 126/.

Судом встановлено, що позивач отримав трудову книжку та військовий квиток, що підтверджується відміткою про отримання та підписом позивача у послужному списку ОСОБА_1 /а.с. 86/.

29.12.2010 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області через МВС України із заявою про призначення пенсії /а.с. 75-76/, яка за поясненнями позивача була йому призначена.

За відомостями трудової книжки ОСОБА_1 останній працював на посаді директора Приватного підприємства "Гром-Кременчук" з 29.07.2011, з 07.09.2011 позивач прийнятий начальником відділу охорони і режиму ПАТ "Кременчукм`ясо", 28.02.2013 ОСОБА_1 звільнено з посади директора Приватного підприємства "Гром-Кременчук", з 06.03.2018 у зв`язку із змінами професій та посад начальник відділу охорони та режиму змінено на начальника відділу ПАТ "Кременчукм`ясо" /а.с. 126-127/.

13.09.2018 позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації /а.с. 33/, у якому просив надати належним чином завірену копію наказу (витягу з наказу) про звільнення з ОВС.

Листом Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 18.09.2018 №22/1/2-284зі "Про розгляд запиту" /а.с. 24/ позивачу надіслано витяг з наказу МВС України про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ /а.с. 25/.

02.10.2018 позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації /а.с. 36/, у якому просив надати належним чином завірену копію наказу (рішення, розпорядження тощо), який підтверджує дату та факт виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу у зв`язку зі звільненням з органів внутрішніх справ.

Листом Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 05.10.2018 №22/1/2-310зі /а.с. 37/ позивача повідомлено, що звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1. здійснено в порядку, визначеному Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114. Звернено увагу, що зазначене Положення виключення із списків особового складу не передбачає.

У доповнення до вказаного листа від 05.10.2018 №22/1/2-310зі листом Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 21.11.2018 №22/1/2-372зі /а.с. 38/ позивача повідомлено, що наказ про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу не видавався, оскільки це не передбачалося законодавством щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

06.11.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою /а.с. 39-42/, у якій просив нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період з 17.11.2010 по теперішній час, здійснювати виплату належного грошового забезпечення включно до дня виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу на підставі наказу МВС України по особовому складу у зв`язку з звільненням з органів внутрішніх справ.

На вказане звернення листом Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 11.01.2019 №15/2-Б-981 /а.с. 43/ ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для нарахування та виплати грошового забезпечення вже після звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Вважаючи протиправною бездіяльність МВС України щодо невиплати грошового забезпечення за період з 17 листопада 2010 року по теперішній час, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому також просить стягнути з МВС України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час його невиплати за період з 17.11.2010 по 06.03.2019 у сумі 754689,62 грн. з урахуванням розміру грошової компенсації у сумі податку з доходів фізичних осіб, утриманого з даного грошового забезпечення, та зобов`язати МВС України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 07 березня 2019 року по день виключення його зі списків особового складу включно з урахуванням розміру грошової компенсації у сумі податку з доходів фізичних осіб, утриманого з даного грошового забезпечення.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Станом на час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ діяв Закон України "Про міліцію".

Основні завдання міліції визначені статтею 2 Закону України "Про міліцію".

Частиною 1 статті 19 Закону України "Про міліцію" визначено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За приписами статті 2 Закону України "Про оплату праці" до структури заробітної плати входить: основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ регламентовано Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 12.03.2008 №205/14896 /надалі - Інструкція №499/.

Відповідно до пунктів 1.4., 1.5. Інструкції № 499 грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях, їм підпорядкованих органах, вищих навчальних закладах, науково-дослідних установах, Державній службі охорони при МВС, на підприємствах, в установах, організаціях і підрозділах системи МВС та які навчаються в навчальних закладах системи МВС або зараховані в розпорядження відповідного органу внутрішніх справ. Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Згідно з пунктом 1.18. Інструкції №499 при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Поняття трудового договору наведено у частині 1 статті 21 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про міліцію" особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції. Працівники міліції мають єдиний формений одяг, зразки якого затверджуються Кабінетом Міністрів України, що видається безплатно, і відзнаки. Працівникам міліції видається службове посвідчення. Використання спеціальних звань, відзнак, форми одягу і службового посвідчення працівника міліції особою, яка не є працівником міліції, тягне за собою відповідальність за законом.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про міліцію" передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 № 114, на службу в органи внутрішніх справ приймаються на добровільних засадах особи, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), здатні за особистими якостями, освітою і станом здоров`я виконувати покладені на них обов`язки.

Права, обов`язки і відповідальність осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені у розділі ІІ цього Положення.

Отже, служба в органах внутрішніх справ полягає у виконанні покладених на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ обов`язків, а грошове забезпечення працівників міліції є винагородою за виконану роботу, форми і розміри якого встановлювалися Кабінетом Міністрів України диференційовано з урахуванням характеру і умов роботи, для стимулювання досягнень високих результатів у службовій діяльності і компенсації фізичних та інтелектуальних затрат працівників міліції з виконання тих завдань, які покладалися на міліцію Законом України "Про міліцію".

Як встановлено судом, наказом Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 05.11.2010 №1942 о/с "По особовому складу" згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ з запас Збройних Сил України за пунктом 64 "б" (через хворобу) підполковника міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби зі злочинами в органах виконавчої влади і управління центрального регіону оперативно-розшукового управління Департаменту Державної служби боротьби з економічною злочинністю, з 16 листопада 2010 року /а.с. 26/.

Позивач у позовній заяві пояснив, що станом на 16.11.2010 він здав свої справи за займаною посадою та посвідчення працівника МВС України, що відповідачем не заперечується.

Трудова книжка ОСОБА_1 містить запис про його звільнення з органів внутрішніх справ з 16.11.2010 на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 05.11.2010 №1942 о/с /а.с. 126/. Позивач отримав трудову книжку та військовий квиток, що підтверджується відміткою про отримання та підписом позивача у послужному списку ОСОБА_1 /а.с. 86/.

Отже, наказом Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 05.11.2010 №1942 о/с "По особовому складу" встановлено дату звільнення позивача з органів внутрішніх справ з запас Збройних Сил України з 16 листопада 2010 року та після вказаної дати позивач на службу в ОВС не з`являвся, обов`язків за посадою старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби зі злочинами в органах виконавчої влади і управління центрального регіону оперативно-розшукового управління Департаменту Державної служби боротьби з економічною злочинністю або за будь-якою іншою посадою в ОВС не виконував.

Натомість, 29.12.2010 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області через МВС України із заявою про призначення пенсії /а.с. 75-76/, яка за поясненнями позивача була йому призначена.

Позивач після звільнення з ОВС влаштувався на іншу роботу, що підтверджується відомостями трудової книжки ОСОБА_1 , за змістом яких позивач працював на посаді директора Приватного підприємства "Гром-Кременчук" з 29.07.2011, з 07.09.2011 позивач прийнятий начальником відділу охорони і режиму ПАТ "Кременчукм`ясо", 28.02.2013 ОСОБА_1 звільнено з посади директора Приватного підприємства "Гром-Кременчук", 06.03.2018 у зв`язку із змінами професій та посад начальник відділу охорони та режиму змінено на начальника відділу ПАТ "Кременчукм`ясо" /а.с. 126-127/.

У судовому засіданні позивач пояснив, що на час розгляду даної справи він продовжує працювати у ПАТ "Кременчукм`ясо".

Отже, відносини публічної служби між позивачем та МВС України припинені, підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення після його звільнення з ОВС з 17 жовтня 2010 року по теперішній час немає, а отже відсутня протиправна бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 17 листопада 2010 року по теперішній час.

Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. N 44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 січня 2005 р. N 17 ( 17-2005-п ), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Пунктом 4 цього Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Оскільки у відповідача не виникло обов`язку виплачувати позивачу грошове забезпечення за період з 17 листопада 2010 року по теперішній час, відповідно відсутні правові підстави для виплати позивачу грошової компенсації.

Як визначено статтями 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Оскільки у позивача відсутнє право на грошове забезпечення за період з 17 листопада 2010 року по теперішній час, відсутні і правові підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до визначення, наведеного у частині 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Для визначення ознак публічно-правового спору суд повинен встановити, зокрема, наявність матеріально-правових відносин між учасниками спору. Публічно - правовий спір може виникати із конституційних, адміністративних, фінансових та інших правовідносин, зміст яких складає, з одного боку, обов`язок органу публічної адміністрації вчинити певний акт на користь особи і з іншого - право особи вимагати виконання цього обов`язку від органу публічної адміністрації як від носія владних повноважень. Більш того, особа повинна бути переконана у тому, що такі відносини перебувають у стані порушення норми або права.

Спираючись на норми Конституції, як норми прямої дії, якими визначено зміст прав та свобод, особа має можливість вимагати від держави в особі органів публічної адміністрації належної організації та безпосереднього виконання кореспондуючих обов`язків.

При цьому не будь-яке порушення суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків кореспондує праву особи вимагати його припинення. Право на захист (задоволення позову) у особи - позивача в межах публічного охоронного відношення виникне за двох умов. По-перше, суд має встановити обов`язок органу влади вчинити певну дію (прийняти рішення). По-друге, має бути доведено правову заінтересованість особи у виконанні цього обов`язку саме на її користь. Закон у вигляді так званої "захисної норми" має гарантувати особі право вимагати від органу публічної адміністрації виконання певного обов`язку на свою користь.

Однак, у позивача відсутнє право на нарахування та виплату грошового забезпечення після його звільнення з ОВС з 17 жовтня 2010 року по теперішній час, а у відповідача відповідно відсутній обов`язок нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення після звільнення ОСОБА_1 з ОВС з 17 жовтня 2010 року по теперішній час.

Таким чином, протиправна бездіяльність у спірних відносинах з МВС України, якою би порушувалися права ОСОБА_1 відсутня.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Стосовно клопотання позивача про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за весь час його невиплати за період з 17.11.2010 по 06.03.2019 у сумі 754689 грн. 62 коп. з урахуванням розміру грошової компенсації у сумі податку з доходів фізичних осіб, утриманого з даного грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , підстави для звернення рішення до негайного виконання відсутні, відтак, клопотання позивача про звернення рішення суду до негайного виконання задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 3, 6-10, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (ідентифікаційний код 00032684, вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01024) про визнання дій протиправними, стягнення грошового забезпечення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 07 червня 2019 року.

Суддя С.С. Сич