Справа № 163/1889/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5572/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Макарика В.Я.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на рішення Любомльського районного суду Волинської області (головуючий суддя Чишій С.С.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Любомль о 16 год. 24 хв. 18 квітня 2019 року, повне судове рішення складено 23 квітня 2019 року, у справі №163/1889/18 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

24.09.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Волинської митниці ДФС України, просив визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 3744/20500/18 від 29.08.2018.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 18 квітня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сама по собі експортна декларації доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці та жодним чином не виключає можливості переходу прав на автомобіль після такого оформлення до інших осіб, в тому числі, до продавця, зазначеного в поданих до митного оформлення документах, - «CARS INVESTMENT OU». Суд першої інстанції вказав, що Волинська митниця ДФС, взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи литовських митних органів, не перевірила обставин завершення експорту товару. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що на момент ухвалення оскаржуваної постанови збігли передбачені ст.467 МК України строки для притягнення до адміністративної відповідальності, що діяли на час досліджуваних подій.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця ДФС України подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Любомльського районного суду Волинської області від 18 квітня 2019 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, не надано належної оцінки доказам відповідача, неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Скаржник вказує, що за результатом аналізу документів, надісланих митним органом Литовської Республіки, встановлено, що ціна за яку продано автомобіль позивачу є значно вищою за вартість, яка заявлена в митний декларації. Вказує, що позивач безпосередньо займався придбанням транспортного засобу, підписував документи, а тому мав прямий умисел на вчинення правопорушення. Також зазначає, що порушення митних правил, передбачене статтею 485 Митного кодексу України є триваючим, а тому строки притягнення до відповідальності не пропущено.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з статтею 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що 23.12.2016 посадовою особою м/п «Луцьк» Волинської митниці ДФС за митною декларацією типу ІМ40ДЕ № 205070000/2016/050919 проведено митне оформлення автомобіля легкового пасажирського, марка «OPEL», модель «INSIGNIA», календарний рік виготовлення 2012, модельний рік виготовлення 2012, номер кузова НОМЕР_1 , що був у використанні, який відповідно до рахунку-фактури від 19.12.2016 №787 проданий компанією «CARS INVESTMENT OU» громадянину України ОСОБА_2 за ціною 7500 Євро. За мите оформлення даного транспортного засобу при його митній вартості у 205 898,34 грн. сплачено митних платежів в загальній сумі 62719 грн. 70 коп.

05.07.2018 до Волинської митниці ДФС надійшов лист ДФС України від 27.06.2018 щодо звернення митних органів Литовської Республіки про надання адміністративної допомоги у підтвердженні фактів ввезення на митну територію України та митного оформлення транспортних засобів згідно з долученими до листа документами.

За результатами проведеного опрацювання вказаного звернення митних органів Литовської Республіки та товарно-супровідних документів до такого встановлено, що автомобіль марки «OPEL», модель «INSIGNIA», номер кузова НОМЕР_1 проданий компанією UAB «Gelgotos Transportas» громадянину України ОСОБА_2 за ціною 9450 Євро, що за курсом Національного банку України станом на 23.12.2016 склало суму 259431,91 грн.

29.08.2018 в.о.начальника Волинської митниці ДФС винесено постанову в справі про порушення митних правил №3744/20500/18 відповідно до якої громадянин України ОСОБА_1 через декларанта (митного брокера) ТОВ «Хорс Брок», громадянина ОСОБА_3 , під час митного оформлення транспортного засобу марки «OPEL», модель «INSIGNIA», номер кузова НОМЕР_1 за митною декларацією типу ІМ40ДЕ № 205070000/2016/050919, вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 17 130 грн. 75 коп., тобто заявив в митній декларації типу ІМ40ДЕ №205070000/2016/050919 від 23.12.2016 неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості самого товару та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 51 392,25 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Статтею 485 Митного кодексу України, в редакції чинній на час ввезення транспортного засобу позивачем, (далі - МК України) встановлено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Для притягнення до відповідальності, згідно з статтею 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, вини у формі прямого умислу, а також наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру.

Відповідно до частини 1 статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, статтею 485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Частиною 2 статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. (частини 5, 6 статті 264 МК України).

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.

З матеріалів справи встановлено, що під час митного оформлення транспортного засобу марки «OPEL», модель «INSIGNIA», номер кузова НОМЕР_1 з метою ідентифікації транспортного засобу та для підтвердження заявленої митної вартості, надано митну декларацією типу ІМ40ДЕ № 205070000/2016/050919 від 23.12.2016, рахунок-фактуру (Invoice) від 19.12.2016 №787, згідно з якими вартість транспортного засобу, придбаного у «CARS INVESTMENT OU» становить 7500 Євро.

Будь-які докази щодо фальсифікації поданих до митного оформлення в Україні документів, їх недійсності чи недостовірності в матеріалах справи відсутні.

В свою чергу, підставою для притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил стали документи, надані митними органами Литовської Республіки: експортна митна декларація № 16LTKR5000EK01E1E0 від 21.12.2016 та прибуткові касові ордери від 21.12.2016 серії АА№100015928 та АА№100016041.

Слід зауважити, що вказані документи містять невідповідності з документами, наданими позивачем для митного оформлення транспортного засобу на території України, щодо вантажовідправника та декларанта, ціни транспортного засобу, а також особи, яка здійснила оплату вартості транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що сама по собі експортна декларація підтверджує лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці та згідно з інформацією з мережі Інтернет-сайту щодо стану експортних MRN (для міжнародних перевезень) митна декларація № 16LTKR5000EK01Е1Е0 від 21.12.2016 перебуває у стані підтвердження виходу випущеного для експорту товару.

В свою чергу відповідач як суб`єкт владних повноважень не перевірив обставин завершення експорту транспортного засобу, не направив запитів компаніям, які фігурують відправниками товару згідно документів, наданих митними органами Литовської Республіки та документів, поданих до митного оформлення позивачем, не вжив заходів щодо встановлення особи ОСОБА_4 , яким відповідно до прибуткових касових ордерів від 21.12.2016 серії АА№100015928 та АА№100016041 здійснено оплату вартості автомобіля, в ході здійснення провадження та розгляду протоколу № 3744/20500/18 не опитано декларанта (митного брокера) ТОВ «Хорс Брок» ОСОБА_3 , який здійснював митне оформлення транспортного засобу та його декларування, про обставини декларування і надання йому відповідних документів.

За таких обставин отримані від митних органів Литовської Республіки документи, на переконання суду апеляційної інстанції, не є самодостатніми, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у діях позивача умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом надання неправдивих відомостей щодо відправника, отримувача та вартості товару.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у судовому рішенні за результатами розгляду справи обов`язково повинен бути дотриманий критерій переконливості, так як для встановлення обставин у справі при її вирішенні необхідно, щоб докази однієї сторони переконували у наявності цих обставин більше, ніж докази іншої сторони переконували у протилежному.

За таких обставин, аналізуючи вимоги частини 1 статті 486, статті 489 МК України, щодо з`ясування обставин кожної справи та вирішення її з дотриманням вимог закону, а також приписів частини 1 статті 466 МК України, щодо застосування адміністративного стягнення за порушення митних правил не інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України, вимог пунктів 2 та 3 частини 1 статті 531 МК України, щодо підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо протиправності винесення постанови в справі про порушення митних правил № 3744/20500/18 від 29.08.2018.

Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами скаржника, що порушення митних правил, передбачене статтею 485 Митного кодексу України є триваючим.

Відповідно до частини 1 статті 467 МК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Оскільки у вину позивачу ставиться вчинення порушення митних правил, передбачене статтею 485 МК України, яке належить до триваючих правопорушень, що прямо передбачувалось статтею 467 МК України, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень, а тому висновки суду першої інстанції щодо пропуску строків притягнення позивача до відповідальності є помилковими. Однак, вказане не впливає на правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення постанови в справі про порушення митних правил № 3744/20500/18 від 29.08.2018, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 272, 286, 308 310, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 18 квітня 2019 року у справі №163/1889/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 07.06.2019