Справа № 807/2183/16
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3899/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Носа С.П.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю представника відповідача Благи О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року, прийняте суддею Луцович М.М. о 08 годині 56 хвилині у місті Ужгороді, повний текст складений 02.01.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Закарпатській області, Головного управління Державної фіскальної служби в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05 грудня 2016 року Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію в розмірі 17000,00 грн. за порушення вимог ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів»; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05 грудня 2016 року Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію в розмірі 1,00 грн. за порушення вимог п. 1,2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - не проведення розрахункової операції через РРО та невидача відповідного розрахункового документу під час реалізації підакцизних товарів; визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області по проведенню фактичної перевірки, оформленої Актом (довідкою) фактичної перевірки бланк 000669 №0489/16/14/рро/ від 16.11.2016 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 05 грудня 2016 року та № від 05 грудня 2016 року. Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області по проведенню фактичної перевірки, оформленої Актом (довідкою) фактичної перевірки бланк 000669 №0489/16/14/рро/ від 16.11.2016 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що придбання пляшки пива у продавця ОСОБА_1, 16.11.2016 року об 11.00 год. відбулось у приватному будинку АДРЕСА_1 , який належить останній на праві приватної власності.

Згідно ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла.

Аналогічна норма закріплена в ст.233 КПК України.

Разом з тим, виходячи з направлень, то такі видані на перевірку саме магазину за адресою с .Глибоке Ужгородського району Закарпатської області вул.Головна, 152.

Ні текст наявного акта перевірки, ні оскаржувані податкові повідомлення-рішення не містять відомостей про рішення суду, що давало б право представникам фіскального органу на проникнення до приватного житла позивача.

Тому, дії відповідача з виявлення торгівлі алкогольними напоями без ліцензії та не проведення розрахункової операції через РРО і невидача відповідного розрахункового документа, що послужило винесення оспорених податкових повідомлень-рішень є неправомірним і останні підлягають скасуванню.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині задоволених позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що перевіркою проведеною 16.11.2016 року в господарській одиниці ФОП ОСОБА_1 в магазині (АДРЕСА_1) в присутності позивача встановлено, що в порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів», здійснювалась роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії.

Також, в порушення п.1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», позивачем не проведено зазначеної операції через РРО та не видано розрахункового документа.

Від підпису з ознайомленням наказу, направленнями та актом позивач відмовилась.

Факт її присутності під час перевірки підтверджено фотофіксацією.

Твердження позивача, що за адресою перевірки знаходиться приватний будинок, не спростовує той факт, що в його приміщенні здійснюється роздрібна торгівля алкогольними напоями.

Судом не надано аналіз того, що ревізорами було проведено контрольну закупку алкоголю, а перевірку проводили на підставі направлень.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що жодної підприємницької діяльності і, зокрема, торгівельної в АДРЕСА_1 ніколи не здійснювала. В зазначеному будинку немає жодного об`єкту торгівлі.

Маються покликання на ст.30 Конституції України та ст.233 КПК України.

Адмінматеріали по позивачу за ст.278 КУпАП повернуто апеляційним судом Закарпатської області для належного оформлення (ч.1 ст.155-1 КУпАП).

Особу ОСОБА_2 , за зверненням ніби якої проведено перевірку, не встановлено.

Підприємницька діяльність - роздрібна торгівля з лотків на ринку нею припинена 12.12.2016 року.

Оспорене судове рішення лише частково стосується апелянта.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача-ГУ ДФС у Закарпатській області, яка просить задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно скарги від 01.11.2016 року ОСОБА_2 , Головним управлінням ДФС у Закарпатській області 15.11.2016 року було видано наказ №399 про проведення фактичної перевірки (а.с. 36, 37).

На підставі вищевказаного наказу Головним управлінням ДФС у Закарпатській області 16.11.2016 року було видано направлення №1358/14-03 та №1359/14-03 на проведення перевірки магазину за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 38-39).

В цей же день, працівниками податкової служби було складено акт про відмову платника податків від отримання направлення та ознайомлення з таким на проведення перевірки за вищевказаною адресою (а.с. 40).

До початку проведення перевірки була проведена контрольно-розрахункова операція, під час якої було придбано пляшку пива «Мінське Жигулівське» місткістю 0,5 л. та міцністю 5,0% об. за ціною 10 грн. 50 коп. Готівкові кошти за реалізований товар продавцем, а саме самим позивачем, через РРО не проводились, відповідний розрахунковий документ не видавався.

За результатами фактичної перевірки складено Акт (довідку) фактичної перевірки бланк 000669 №0489/16/14/рро/ від 16.11.2016 року (а.с. 14-18).

Перевіркою встановлено факт реалізації алкогольних напоїв (пива) без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі такими напоями, чим порушено вимоги ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Також, перевіркою встановлено, що під час реалізації алкогольного напою пива «Мінське Жигулівське» місткістю 0,5 л. та міцністю 5,0% об. за ціною 10 грн. 50 коп. продавцем ОСОБА_1 фіскальний чек або інший розрахунковий документ не роздруковувався та не видавався, чим порушено вимоги п.1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

За результатами проведеної перевірки та встановлених порушень законодавства, які зафіксовані актом перевірки бланк 000669 №0489/16/14/рро/ від 16.11.2016 року, податковим органом винесено оскаржувані позивачем податкове повідомлення-рішення № від 05 грудня 2016 року Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію в розмірі 17000,00 грн. за порушення вимог ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» та податкове повідомлення - рішення № від 05 грудня 2016 року Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію в розмірі 1,00 грн. за порушення вимог п. 1,2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - не проведення розрахункової операції через РРО та невидача відповідного розрахункового документу під час реалізації підакцизних товарів (а.с. 10-13).

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями посадових осіб податкового органу, позивач звернулася до суду з даним повозом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність та скасування податкових повідомлень-рішень Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області № від 05 грудня 2016 року та № від 05 грудня 2016 року, а також протиправні дії Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області по проведенню фактичної перевірки, оформленої Актом (довідкою) фактичної перевірки бланк 000669 №0489/16/14/рро/ від 16.11.2016 року, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п.75.1.3. п.75.1 ст.75 ПК України - фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент перевірки) фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

За приписами пункту 80.5. статті 80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно зі статтею 81 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відповідно до ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом. Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено і таке стверджується матеріалами справи, що за адресою с. Глибоке, вулиця без назви, №152 розташований виключно житловий будинок, що перебуває у приватній власності ОСОБА_1 та отриманий позивачем у спадок від померлої матері згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Ужгородською державною районною нотаріальною конторою 02.11.2011 року за реєстр. №3-1326, спадкова справа №72/2010 (а.с. 65).

З направлення ГУ ДФС у Закарпатській області від 16.11.2016 року №1358/14-03 та №1359/14-03 вбачається, що перевірку слід провести саме в магазині, с.Глибоке, вул.Головна, 152 (а.с.38, 39)

З акту відмови платника податків від підпису про ознайомлення з направленням на фактичну перевірку від 16.11.2016 року та акту (довідки) проведення фактичної перевірки від 16.11.2016 року, вбачається, що представники фіскального органу Касич В. М . та Бадзьо Р.І . о 11 год. 00 хв. зайшли до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та придбали пляшку пива від продавця, яка повідомила, що її звати ОСОБА_1 , і яка попросила їх покинути її приміщення (а.с.40 - 43).

Доказів здійснення господарської діяльності позивачем за адресою АДРЕСА_1 , податковим органом не надано, як суду першої, так і апеляційної інстанції.

Апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що ні в акті перевірки, ні оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях не має відомостей про рішення суду, що давало б право представникам фіскального органу на проникнення до приватного житла позивача.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що перевірка проведена неправомірно, оскільки перевіряючі не мали права на проведення перевірки за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, с.Глибоке, буд.152 при наявності наказу на проведення перевірки та направлення на перевірку, в яких зазначена адреса с.Глибоке, вул.Головна, 152 Ужгородський район Закарпатська обл., магазин.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 березня 2019 року (справа №808/9072/15), від 28 березня 2019 року (справа №911/510/18), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Покликання податкового органу, що під час перевірки проводилась фото-фіксація, і на фото видно, що за прилавком перебувала ОСОБА_5 , то апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки такий не є належним доказом в розумінні частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР.

Згідно п.1, п.2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

За порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня - п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР.

Роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування; ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку - ст.1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій. Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання. Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання.

Згідно абз.5 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Апеляційний суд також зазначає, що особа заявника ОСОБА_2 не встановлена. Доказів придбання алкогольного напою пива «Мінське Жигулівське» місткістю 0,5 л. та міцністю 5,0% об. за ціною 10 грн. 50 коп., податковим органом не надано.

Позивач підприємницьку діяльність припинила 12.12.2016 року за КВЕД 52.62 «Роздрібна торгівля з лотків та на ринках (основний)».

Крім того, згідно постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 05.05.2017 року матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.155-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 повернуто в ГУ ДФС у Закарпатській області для наленого оформлення, на підставі ст. 278 КУпАП.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі № 807/2183/16 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
С. П. Нос
Повний текст судового рішення виготовлено 11.06.2019 року.