Справа № 420/717/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/717/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Димерлія О. О.,

Єщенка О. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року, прийняте у складі суду судді: Кравченко М. М. по справі за позовом ОСОБА_1 до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення від 17.12.2018 року № 2191, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 17.12.2018 року № 2191 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії; зобов`язати Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років період роботи з 12.10.2017 року по 30.04.2018 року на посаді докера-механізатора в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Новолог»; зобов`язати Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років починаючи з 05.05.2018 року на підставі п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що вказане судове рішення є таким, що порушує норми матеріального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року, та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, визнати протиправним та скасувати рішення Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 17.12.2018 року № 2191 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язати Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років період роботи з 12.10.2017 року по 30.04.2018 року на посаді докера-механізатора в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Новолог» та призначити пенсію за вислугу років починаючи з 05.05.2018 року на підставі п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що винесене рішення управління № 2191 від 17.12.2018 року суперечить рішенню Одеського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року по справі № 1540/4143/18, а також діючому законодавству, оскільки судом вже доведено право ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років.

Крім цього, апелянт у свої скарзі посилається також на те, що його правомірні (законні) очікування щодо права на призначення пенсії за вислугу років у майбутньому мали достатньо законні підстави, вони є складовою частиною його власності, активом на який він розраховував, як на власність, оскільки зі свого боку ним дотримано всіх вимог законодавства, а також сплачені страхові внески в повному розмірі.

30.05.2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що не погоджується з доводами апелянта, вважає рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року таким, що відповідає нормам матеріального права та процесуального права, та просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення пенсії за вислугою років та надав наявні документи на підтвердження такого права.

Рішенням Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 03.08.2018 року № 2191 «Про відмову у призначенні пенсії» в призначенні пенсії ОСОБА_1 відмовлено, оскільки згідно п. «г» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 р. ХV Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV право на призначення пенсії за вислугу років мають чоловіки при досягненні віку 55 років при наявності в період з 01.04.2018 по 31.03.2019 р.р. не менше 27 років страхового стажу, з них не менше 20 років на посаді докера-механізатора комплексної бригади, на день звернення страховий стаж ОСОБА_1 становить 39 років 4 місяця, з них спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років 18 років 10 місяців (з них 18 років 3 місяця - докер-механізатор, 7 місяців - Список-2).

Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі 17.10.2018 року прийняло рішення на заміну рішення № 2191 від 03.08.2018 року «Про відмову у призначенні пенсії», згідно якого в призначенні пенсії відмовлено, оскільки згідно п. «г» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 р. ХV Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV право на призначення пенсії за вислугу років мають чоловіки при досягненні віку 55 років при наявності в період з 01.04.2018 по 31.03.2019 р.р. не менше 27 років страхового стажу, з них не менше 20 років на посаді докера-механізатора комплексної бригади, на день звернення страховий стаж ОСОБА_1 становить 39 років 4 місяця, з них спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років 18 років 6 місяців (з них 18 років 3 місяця - докер-механізатор, 3 місяці - Список-2).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі ОСОБА_1 звернувся до суду з метою їх оскарження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року у справі № 1540/4143/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково, визнано протиправним рішення Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 03.08.2018 № 2191 року «Про відмову у призначенні пенсії», визнано протиправним та скасовано рішення Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 2191 від 17.10.2018 року на заміну рішення № 2191 від 03.08.2018 року «Про відмову у призначенні пенсії», зобов`язано Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі вирішити питання, щодо якого звернувся ОСОБА_1 у заяві про призначення / перерахунок пенсії № 2191 від 04.05.2018 року, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні, в задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі 17.12.2018 року на заміну рішень від 03.08.2018 року та від 17.10.2018 року прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії № 2191, яким на виконання рішення Одеського окружною адміністративного суду від 19.11.2018 року по справі № 1540/4143/18 за позовом ОСОБА_1 управлінням повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 № 2191 від 04.05.2018 року про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та прийшло до висновку, що пунктом 16 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення такої пенсії, а саме чоловіки при досягненні віку 55 років при наявності в період з 01.04.2018 року по 31.03.2019 року не менше 27 років страхового стажу, з них не менше 20 років на посаді докера-механізатора комплексної бригади, на день звернення страховий стаж ОСОБА_1 становить 39 років 04 місяця, з них спеціальний стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років 19 років 05 місяців 25 днів. (18 років 3 місяця - докер-механізатор та 01 рік 02 місяця 07 днів - список № 2), спеціальний стаж обмежено датою 11.10.2017 року.

Не погоджуючись із таким рішенням ОСОБА_1 звернувся із вказаним адміністративним позовом до суду.

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 17.12.2018 року № 2191 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії є обґрунтованим та законним, тобто прийнятим в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. З урахуванням зазначеного, відсутні підстави в даному випадку зобов`язувати Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років період роботи з 12.10.2017 року по 30.04.2018 року на посаді докера-механізатора в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Новолог» та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років починаючи з 05.05.2018 року на підставі п. «г» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вирішуючи вказаний спір в апеляційній інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Так, згідно зі статтею 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до змісту статті 52 вказаного Закону, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення).

Так, пунктом «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, мають право на пенсію за вислугу років після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону;

Згідно з абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 вказаного Закону відповідно до вимог абзацу четвертого пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою № 2191 від 04.05.2018 року про призначення пенсії за вислугу років. (а.с. 19)

За наслідками розгляду вказаної заяви, Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі 17.12.2018 року на заміну рішень від 03.08.2018 року та від 17.10.2018 року прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії № 2191, яким на виконання рішення Одеського окружною адміністративного суду від 19.11.2018 року по справі № 1540/4143/18 за позовом ОСОБА_1 управлінням повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 № 2191 від 04.05.2018 року про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. (а.с. 20)

Відповідно до змісту вказаного рішення (а.с. 20), Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі прийшло до висновку, що пунктом 16 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення такої пенсії, а саме чоловіки при досягненні віку 55 років при наявності в період з 01.04.2018 року по 31.03.2019 року не менше 27 років страхового стажу, з них не менше 20 років на посаді докера-механізатора комплексної бригади, на день звернення страховий стаж ОСОБА_1 становить 39 років 04 місяця, з них спеціальний стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років 19 років 05 місяців 25 днів. (18 років 3 місяця - докер-механізатор та 01 рік 02 місяця 07 днів - список № 2), спеціальний стаж обмежено датою 11.10.2017 року.

Також, як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується позивачем у його апеляційній скарзі, відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Новолог» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 02.05.2018 року № 406 Дідік ОСОБА_2 . працював повний робочий день у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Новолог» за період з 25.06.1999 року по 03.05.2018 року, виконував вантажно-розвантажувальні роботи в морському торговельному порту за професією, посадою докер-механізатор, комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах в морському торговельному порту, код КП 8333.2, підстава п. «г» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за період з 25.06.1999 року по 03.05.2018 року - 18 років 10 місяців 8 днів. (а.с. 23)

Отже, з вищевикладеного випливає, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою № 2191 від 04.05.2018 року про призначення пенсії за вислугу років до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, трудовий стаж на відповідній роботі для призначення пенсії відповідно до вимог п. «г» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становив менш ніж 20 років.

Також, відповідно до змісту п. 16 Розділу 15 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VIII, яким були внесені зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», набрав чинності 11.10.2017 року.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки на час звернення із заявою про призначення пенсії від 05.05.2018 року позивач не мав спеціального стажу 20 років на посаді механізатора (докера-механізатора) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах станом на 11.10.2017 року, який передбачений п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому відповідач обґрунтовано відмовив йому в призначенні пенсії за вислугою років рішенням від 17.12.2018 року № 2191.

Відтак доводи апелянта в цій частині є такими, що висновків суду першої інстанції не спростовують.

При цьому колегія суддів також враховує положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до яких суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини у пункті 32 рішення по справі "Стреч проти Сполучного Королівства" (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що на час звернення із заявою про призначення пенсії від 05.05.2018 року позивач не мав спеціального стажу 20 років на посаді механізатора (докера-механізатора) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах відповідно до вимог пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому вказана вимога законодавства, необхідна для призначення пенсії за вислугу років, не змінювалася впродовж попередніх років.

Отже, в такій ситуації призначення пенсії ОСОБА_1 не може розглядатися як право власності в розумінні "виправданих очікувань" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законних сподівань" отримання права власності в розумінні вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно" відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім цього, Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Таким чином, доводи апелянта в цій частині є неспроможними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Стосовно решти доводів апелянта колегія суддів вважає, що оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення від 17.12.2018 року № 2191, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О. О. Димерлій

Суддя: О. В. Єщенко