Справа № 201/12526/18
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

провадження 2-а/201/1/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем - Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного інспектора охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області Цапліної Валерії Євгенівни, третя особа Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області про визнання дій і постанови протиправними, незаконними і скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16 листопада 2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача державного інспектора охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області Цапліної В.Є. про визнання дій і постанови протиправними, незаконними і скасування постанови про адміністративне правопорушення. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що 07 листопада 2018 року відповідачем винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 48, ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 78, ст. 60, 82, 82-1 КУпАПП (порушення порядку здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферу та інш.) і накладено штраф в розмірі 850 грн. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону, постанова відразу своєчасно не вручена, протокол про адміністративне правопорушення відразу не складався і потім складався без позивача, місце скоєння правопорушення в постанові і протоколах не зазначене, місце розгляду правопорушення вказане не вірно, акт про порушення не конкретизовано. Вважає дії, вчинені вказаним інспектором протиправними і незаконними, оскаржувана постанова є протиправною, тому просила її скасувати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач державний інспектор ОНПС Дніпропетровської області Цапліна В.Є. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надав письмові заперечення суду, вказавши, що дійсно у вказаний позивачем день і час інспектором дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення з боку позивача, в передбаченому законом порядку інспектором було складено постанову з роз`ясненням її змісту позивачу, постанова вручена. Оспорювана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 48, ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 78, ст. 60, 82, 82-1 КУпАПП (порушення порядку здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферу та інш.) і накладено штраф в розмірі 850 грн. обґрунтовано. Вважає вказану постанову законною, складена постанова вірно, всі істотні умови при її складанні дотримано і правильно відображено, все інспектором зроблено згідно вимог закону. Позов вважає не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення і просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні не погодився з позовними вимогами, повністю підтримав позицію і пояснення сторони відповідача і просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача і відповідача, представника третьої особи, з`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов обгрунтованим і підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У судовому засіданні встановлено, що з 17 по 30 жовтня 2018 року на Приватному підприємстві «Ротор» була проведена планова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області згідно повідомлення від 12 вересня 2018 року. За результатами проведення вказаної перевірки складено акт № 575/5-8/18 від 23 жовтня 2018 року та видано припис від 29 жовтня 2018 року про усунення порушень, які були виявлені під час перевірки.

07 листопада 2018 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Цапліною В.Є. було винесено постанову №№ 05067, 05068, 05069, 05070, 05071, 05072 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по ч. 1 ст. 48, ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 78, ст. 60, 82, 82-1 КУпАПП і накладено штраф в розмірі 850 грн..

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що позивачем по даній справі не пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки позивач відразу після отримання вказаної оскаржуваної постанови в десятиденний термін звернувся з позовом до суду, не позбавлений права на оскарження постанови інспектора з охорони НППС.

Судом з`ясовано, що для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було достатніх підстави з огляду на наступне. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, також посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи.

Крім того, позивач був на той час лише головним інженером структурного підрозділу ПП «Ротор», він не був і не є керівником вказаного приватного підприємства, його посадовою особою, яка повинна нести відповідальність по ч. 1 ст. 48, ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 78, ст. 60, 82, 82-1 КУпАПП, відповідальність за це несе директор.

Як встановлено судом в судовому засіданні, інспектором під час перевірки виявлено було порушення, потім під час складання акту виявлено посаду, начебто винну в порушенні і директору підприємства запропоновано дати прізвище осіб, яких потрібно притягнути до відповідальності за вказані порушення, сам директор відмовився відповідати за такі порушення і дав прізвище позивача, після цього інспектором було складено протокол стосовно саме позивача і потім винесена спірна постанова. Ці обставини встановлені в судовому засіданні поясненнями представника позивача, підтверджені поясненнями свідка і поясненнями відповідача, не спростовані матеріалами справи. Тобто потрібно було будь-кого притягнути до відповідальності, а не позивача і це відбулося з подачі директора, а не з встановленого інспектором порушення.

Отже постанова інспектора з охорони НПС не є законною та такою, що підлягає скасуванню.

Не може суд прийняти до уваги пояснення відповідача про те, що в начебто інспектором з охорони НПС складався в передбаченому законом порядку (з викликом винної особи, відібранням пояснень, з`ясуванням обставин правопорушення та інш.) протокол, правильно і правомірно виносилася постанова, так як таке було видно вже при складанні акту від 23 жовтня 2018 року (немає прізвища позивача як винної в порушеннях особи), не взято до уваги зауважень правопорушника, порушені його права та інш., оскільки вищезазначене спростовується вказаним та об`єктивно нічим не підтверджено, належних доказів про протилежне суду не надано.

Копія оспорюваної постанови інспектором позивачу взагалі вручена своєчасно не була, передбачені законом права не роз`яснені, можливості надати докази на свій захист не надано.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена КУпАП, яким визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено права позивача, чого не було зроблено.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадових або службових осіб.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які пред`являються до дій та рішень суб`єктів владних повноважень. Таким чином, доводи позивача є обгрунтованими, в зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішення даної адміністративної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені інспектором з охорони НПС Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області Цапліної В.Є. при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати не правомірними, а постанову №№ 05067, 05068, 05069, 05070, 05071, 05072 від 07 листопада 2018 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 48, ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 78, ст. 60, 82, 82-1 КУпАПП слід вважати як винесену бездоказово, вона основана на припущеннях і з порушеннями прав позивача, а тому її слід скасовувати.

Не може суд прийняти до уваги позицію сторони відповідача щодо не визнання позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачем були допущені.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 48, 59, 60, 78, 82, 82-1, 255, 256, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Постанову №№ 05067, 05068, 05069, 05070, 05071, 05072 від 07 листопада 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 48, ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 78, ст. 60, 82, 82-1 КУпАПП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн. визнати протиправною та скасувати.

Рішення може бути оскаржене в Третій апеляційний адміністративний суд протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 295-297 КАС України.

Суддя -