Справа № 754/2922/17
Суддя: Астахова О. О.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 754/2922/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Астахової О.О.

при секретарях: Неділько Л.Л., Томіленко В.В., Якимович Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

01 березня 2017 Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернулося до суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про скасування постанови старшого державного виконавця від 15.02.2017 про накладення штрафу на Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві у розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні №44479406.

Мотивуючи вимоги тим, що 14 серпня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва по справі 2а-2604/12214/12/12 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва здійснити ОСОБА_1 перерахунок виплат та доплату до пенсії відповідно до вимог ст. ст. 50, 54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 11 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

26 серпня 2014 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44479406.

Листом від 15 вересня 2014 року № 15735/08 позивачем було повідомлено відповідачу про фактичне виконання рішення суду та позивач просив закрити виконавче провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду.

Крім цього позивачем було додатково повідомлено про обставини щодо виконання рішення суду у листах від 18 вересня 2015 року № 17464/08 та від 13 жовтня 2015 року №18751/08.

Однак відповідачем проігноровано добровільне виконання позивачем рішення суду та 15 лютого 2017 року винесено оскаржувану постанову, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року справу за адміністративним позовом Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування постанови, передано за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва для розгляду (а.с.54).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовом Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування постанови до свого провадження (а.с.59).

15 грудня 2017 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України у редакції Закону України «2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

Пунктом 10 розділу VІ Перехідних положень КАС України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року замінено позивача Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві у справі за адміністративним позовом Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування постанови (а.с. 82). Витребувано з Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, розташованого за адресою: 03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32 належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №44479406, відкритого на підставі виконавчого листа №2а-2604/12214/12, виданого Вищим адміністративним судом України. Закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. (а.с.82).

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представників позивача та відповідача.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 26 серпня 2014 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мурихіна С.В. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2а-2604/12214/14, виданого 12 червня 2014 року Вищим адміністративним судом України про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва призначити, провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії та доплати до пенсії відповідно до вимог ст. ст. 50, 54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 11 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року, з урахуванням фактично виплачених сум пенсії. (а.с. 4).

Боржнику було надано семиденний строк для добровільного виконання рішення суду.

Листом № 15735/08 від 15 вересня 2014 року, листом № 17464/08 від 18 вересня 2015 року, листом № 18851/08 від 13 жовтня 2015 року позивач повідомив відповідача про те, що Управління здійснило перерахунок та нарахування пенсії відповідно до рішення суду та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 11 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року.

Уразі наявності фінансування, виплата донарахованих коштів буде проведена у встановленому чинним законодавством порядку.

А тому, позивач просив закрити виконавче провадження у зв`язку із здійснення перерахунку пенсії, тобто фактичним виконанням.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Подпоріним Р.О. від 15 лютого 2017 року у виконавчому провадженні №44479406 на Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві накладено штраф у сумі 5100 грн за невиконання без поважних причин у встановлений державний виконавцем строк рішення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судові рішення відповідно до статті 124 Конституції України є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 63 Закону, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, з аналізу вказаних норм слідує, що Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови) встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин.

Сторонами не заперечується, що позивачем пенсія ОСОБА_1 не виплачена у зв`язку із відсутністю фінансування. А відтак, в силу положень ч. 1 ст. 78 КАС України дана обставина не підлягає доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Разом з тим, позивач у своїх листах, № 15735/08 від 15 вересня 2014 року, листом № 17464/08 від 18 вересня 2015 року, листом № 18851/08 від 13 жовтня 2015 року та обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги посилається на те, що Лівобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві здійснено перерахунок та нарахування пенсії ОСОБА_1 відповідно до виконавчого листа № 2а-2604/12214/12, виданого 12 червня 2014 року Вищим адміністративним судом України.

Проте, будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про призначення та перерахунок позивачем пенсії ОСОБА_1 , суду не надано і судом таких доказів не здобуто.

Відсутність фінансування не може бути перешкодою для перерахунку пенсії, адже без такого перерахунку виконати рішення в частині виплати пенсію позивач не зможе, навіть якщо для цього виділять необхідні кошти.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 28 лютого 2019 року справа №822/1080/17.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не виконано добровільно рішення суду на підставі постанови державного виконавця щодо його добровільного виконання, протягом семиденного строку з дня в ідкриття виконавчого провадження № 44479406.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність у боржника поважних причин невиконання в строки судового рішення, суд керується власним переконанням, що грунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні приєднаних до матеріалів справи доказів. Та приходить до висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про поважність причин своєчасного невиконання позивачем постанови державного виконавця від 26.08.2014 року про добровільне виконання рішення суду, суду не надано і судом таких доказів не здобуто.

Таким чином, державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управлівння юстиції у м. Києві Подпорін Р.О. при винесенні постанови про накладення штрафу від 15.02.2017 діяв у межах наданих йому повноважень з дотриманням вимог діючого законодавства України, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

На час подання позову, позивач був звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 11, 12, 77, 94, 139, 159, 241-246, 268, 286, 287 КАС України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в :

Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування постанови - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Астахова