Справа № 140/1820/19
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

12 червня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1820/19
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Смокович В.І., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась із позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області про скасування постанови № ОМС-ВЛ 655/909/АН/МГ-ФС від 14 травня 2019 року про накладення штрафу у розмірі 41 730 грн.

Ухвалою судді від 10 червня 2019 року вказану позовну заяву залишено без руху і надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Представник позивача Бугайов А.О. 10 червня 2019 року подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив зупинити дію оспорюваної постанови № ОМС-ВЛ 655/909/АН/МГ-ФС від 14 травня 2019 року про накладення штрафу у розмірі 41 730 грн та заборонити Управлінню соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області вчиняти дії щодо пред`явлення до виконання вказаного рішення.

В обґрунтування заяви зазначив, що оскаржена постанова від 14 травня 2019 року прийнята неуповноваженою особою начальником Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області Смикалюк О.П., а складений за результатами перевірки акт від 06 травня 2019 року посадовою особою виконавчого органу міської ради не може бути підставою для накладення штрафу. Вказані доводи заявник обґрунтовує тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 826/891/17 визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року "Про деякі питання реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержання законодавства про працю та Порядок здійснення державного нагляду за додержання законодавства про працю. Також, заявник звертає увагу, що позивачем у повній мірі виконано припис та усунуто порушення, виявлені під час перевірки, у строк до 06 червня 2019 року проведено індексацію заробітної плати, що унеможливлює накладення штрафу. Водночас, на переконання заявника, віднесення індексації заробітної плати до мінімальних державних гарантій в оплаті праці суперечить вимогам Кодексу законів про працю України та Закону України "Про оплату праці".

Керуючись наведеним, заявник уважає, що оскаржена постанова має очевидні ознаки протиправності. Окрім того зазначає, що оскільки оскарження постанови відповідача не призводить до зупинення її дії, а сама постанова може бути пред`явлена до виконання, тому захист прав позивача може бути утрудненим у зв`язку із початком примусового виконання вказаної постанови.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відтак, заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких мотивів та підстав.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним.

Таким чином, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Згідно із частиною четвертою статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Як передбачено пунктами 1, 4 частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Частиною другою цієї статті визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до частини першої статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову. Таким чином, саме на позивача покладено обов`язок навести докази для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд виходить із обставин, вказаних у позовній заяві та заяві про забезпечення позову, та враховує, що позивач просить зупинити дію постанови № ОМС-ВЛ 655/909/АН/МГ-ФС від 14 травня 2019 року про накладення штрафу у розмірі 41 730 грн як очевидно протиправної. Заява про забезпечення позову обґрунтовується фактично тими підставами, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Разом з тим, зі змісту оскарженої постанови, на переконання суду, неможливо зробити однозначний висновок про її протиправність. Водночас, висновки суду про очевидну протиправність рішення відповідача до розгляду справи по суті, з огляду на предмет позову, означатимуть надання оцінки обставинам справи без урахування усіх доводів та доказів учасників справи у сукупності. Тому, наведені у заяві про забезпечення позову доводи щодо протиправності оскаржуваного рішення підлягають перевірці судом у ході судового розгляду справи по суті, а забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, є фактичним вирішенням справи без її розгляду по суті, що не відповідає меті застосування заходів забезпечення позову.

Стосовно наведеного позивачем обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Управлінню соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області вчиняти дії щодо пред`явлення до виконання оскарженої постанови, то слід зазначити, що позивач виходить виключно із доводів про ймовірність примусового виконання останньої. Тобто, зазначене представником позивача порушення прав має ймовірний, виключно прогнозований характер.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги виключно прогнозоване на майбутнє порушення права позивача, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Управлінню соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області вчиняти дії щодо пред`явлення до виконання оскарженої постанови не є співмірним викладеним обставинам справи. Суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, які не є учасниками справи та права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заявник уважає, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди майновим правам позивача. Водночас, ним не наведено обставин та не надано доказів, за яких в разі невжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відтак, із поданої представником позивача заяви про забезпечення позову, позовної заяви та доданих до неї документів, суд дійшов висновку про відсутність передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 150 КАС України підстав для забезпечення позову, у зв`язку із чим у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись статтями 150, 151,154, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області про скасування постанови відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.І. Смокович