Справа № 520/11426/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 р.Справа № 520/11426/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.,

представника відповідача - Кезлі М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного Управління Державної міграційної служби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 11.03.19 року по справі № 520/11426/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області

про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

14.12.2018 ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі по тексту - ГУ ДМСУ в Харківській області, відповідач), в якому просила суд :

- визнати незаконною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області при розгляді заяви ОСОБА_1 про видачу посвідки на постійне проживання в Україні;

- зобов`язати вчинити певні дії щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу посвідки на постійне проживання в Україні та надати письмову відповідь заявнику про прийняте рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 по справі № 520/11426/18 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, 24, м. Харків 61057) про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області при розгляді заяви ОСОБА_1 про видачу посвідки на постійне проживання в Україні від 28.11.2018 року.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу посвідки на постійне проживання в Україні від 28.11.2018 року та надати письмову відповідь заявнику про прийняте рішення.

Стягнуто з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (, вул. Римарська, 24, м. Харків 61057) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , 61121 АДРЕСА_3 ) сплачений судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 по справі № 520/11426/18, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що предметом спору є встановлення факту подачі ОСОБА_1 заяви про видачу посвідки на постійне проживання до НУДМСУ в Харківській області та доведення факту ненадання відповіді на цю заяву. Стверджує, що жодної письмової заяви від ОСОБА_1 до відповідача не надходило. Надана позивачем копія заяви від 28.11.2018 не є доказом звернення позивача за посвідкою, оскільки на заяві відсутній штамп або підпис посадової особи про прийняття цієї заяви. Надана позивачем квитанція від 28.11.2018 не є доказом направлення такої заяви поштою, оскільки не підтверджує направлення листа саме на адресу ГУДМСУ в Харківській області. Враховуючи викладене, вважає, що обов`язку щодо розгляду звернення ОСОБА_1 та надання відповіді на це звернення у відповідача не виникло. Жодними діями або бездіяльністю ГУЦДМСУ в Харківській області не порушено прав позивача, факту протиправної бездіяльності відповідача позивачем не доведено, отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в останній, та просив суд їх задовольнити.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на наведену норму, беручи до уваги, що позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі позивача.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з заявою від 28.11.2018, в якій просила розглянути заяву та надати посвідку на постійне місце проживання в Україні, за результатами розгляду заяви надати письмову відповідь.

Як зазначено позивачем, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області відповіді на вищевказану заяву не надано.

Позивач, вважаючи, що відповідач не надав відповідь на її заяву в установленому Законом України «Про звернення громадян» порядку, звернулась до суду з даним позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача, зобов`язання вчинити дії щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу посвідки на постійне проживання в Україні та надати письмову відповідь заявнику про прийняте рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням ДМС у Харківській області не було надано відповіді на заяву ОСОБА_1 від 28.11.2018, отже, допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду зазначеної заяви позивачки.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

За змістом ст.ст.9, 11 Закону України «Про імміграцію», посвідка на постійне проживання видається іноземцям, які у встановленому законом порядку отримали дозвіл на імміграцію в Україну, або мають право на отримання цієї посвідки без надання дозволу на імміграцію в силу п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію».

Згідно з п.3 ст. 5 Закону України «Про імміграцію» зразок посвідки на постійне проживання, правила та порядок її оформлення і видачі затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 (далі по тексту - Порядок № 321).

Згідно з п.1 Порядку № 321 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території (п.п.2, 3 Порядку № 321).

Оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр) (п.9 Порядку № 321).

Згідно з п.16 Порядку № 321 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Пунктом 32 Порядку № 321 встановлено перелік документів, які подаються для оформлення посвідки, зокрема: 1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України; 2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) копію рішення про надання дозволу на імміграцію; 5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів для оформлення посвідки пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2 і 5 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2 і 4 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.

Відповідно до п.1 п.33 Порядку № 321 для оформлення посвідки іноземцям або особам без громадянства, зазначеним в абзацах другому, третьому та п`ятому пункту 4 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію", замість документа, зазначеного у підпункті 4 пункту 32 цього Порядку, подаються такі документи: іноземцями або особами без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України "Про імміграцію" та мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку в Україні, - оригінал і копія паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку або дійсна посвідка.

Відповідно до п.5 Порядку № 321 посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.

Зі змісту наведених норм вбачається, що документи для отримання посвідки подаються заявником особисто, а обов`язок розгляду цих документів виникає у органів Державної міграційної служби з дня їх отримання.

Слід відмітити, що Порядком № 321 не передбачено подання заяви про видачу посвідки на постійне проживання засобами поштового зв`язку.

Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків, затвердженим постановою КМУ від 28 березня 2012 року № 251, чинним до 08.05.2018 (набрання чинності Порядком № 321), також не було передбачено можливості подання заяви про отримання посвідки поштою.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи жодної копії заяви, адресованої ГУДМСУ в Харківській області, про видачу посвідки на постійне проживання, зі штампом установи або підписом посадової особи, які б засвідчили прийняття такої заяви.

При цьому, відповідачем по справі заперечується отримання будь-якої кореспонденції від ОСОБА_1 .

Доводи позивача, викладені в позовній заяві, про те, що вона зверталась з письмовими заявами до ГУДМСУ в Харківській області у березні 2016 року та квітні 2017 року, нічим не підтверджені. Копії відповідних заяв в матеріалах справи відсутні.

Позивач стверджує, що у зв`язку з неодноразовою відмовою посадових осіб відповідача прийняти її заяву про отримання посвідки на постійне проживання, ОСОБА_1 було направлено таку заяву поштою.

Так, в матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_1 від 28.11.2018 на ім`я начальника ГУДМС України в Харківській області про видачу посвідки на постійне проживання в Україні, в додатках до якої зазначені копія паспорту з перекладом, правоустановчих документів на квартиру та земельну ділянку (а.с.22).

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 5 Закону встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним.

Як вбачається з матеріалів справи, заява позивача від 28.11.2018 відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», оскільки в ній зазначені прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, письмове звернення підписано заявником із зазначенням дати його підписання.

Відповідно до статті 7 Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано статтею 15 Закону, відповідно до якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (ч.1 ст.15 Закону).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (ч.3 ст.15 Закону).

Частиною 4 статті 15 Закону визначено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Зі змісту наведених норм випливає, що обов`язок надання відповіді на звернення виникає у суб`єкта владних повноважень з моменту отримання такого звернення.

В якості доказу подання заяви від 28.11.2018 до ГУДМСУ в Харківській області позивач посилається на фіскальні чеки відділення поштового зв`язку Укрпошти № 122 та опис вкладення до поштового відправлення (а.с.21).

Разом з тим, з наданих копій чеків відділення поштового зв`язку не вбачається направлення позивачем заяви від 28.11.2018 на адресу ГУДМСУ в Харківській області.

Так, один з цих чеків свідчить про подачу 28.11.2018 для відправки поштою листа, який було зареєстровано поштою зі штрих-кодом 727. Однак, з цього чеку неможливо встановити, кому саме направлялось відправлення (у чеку наявний лише запис «начальнику упр гос и»), за якою адресою, та що саме містило це відправлення.

Інший чек свідчить лише про купівлю позивачем конверта 28.11.2018.

За даними офіційного веб-сайту Укрпошти судом апеляційної інстанції не вдалося встановити адресата цього поштового відправлення, та факт отримання або неотримання його адресатом, оскільки за результатами використання сервісу «відстеження поштових відправлень» щодо відправлення зі штрих-кодом 727 наявний запис «дані про відправлення 727 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі».

Опис вкладення до поштового відправлення на ім`я начальника УДМС (м. Харків, вул. Римарська, 24), копію якого надано позивачем до матеріалів справи, не підтверджує направлення відповідачеві заяви від 28.11.2018, оскільки відноситься не до вищезазначеного чеку, а до іншого поштового відправлення зі штрих-кодом 913, яке прийнято до відправки поштовим відділенням 07.03.2015.

При цьому, позивачем не надано копій документів, які направлялись до ГУДМС вказаним поштовим відправленням № 913, що унеможливлює надання судом оцінки належності цього відправлення до предмету даного спору.

Доказів отримання вказаного відправлення № 913 матеріали справи не містять.

Інших письмових доказів на підтвердження направлення на адресу ГУДМСУ в Харківській області заяв про видачу посвідки на постійне проживання, зокрема, заяви від 28.11.2018, позивачем не надано.

Показання свідка ОСОБА_2 , яку було допитано судом першої інстанції, об`єктивно не підтверджують ані направлення поштою позивачем заяви до ГУДМСУ в Харківській області від 28.11.2018, ані подачі цієї заяви ОСОБА_1 28.11.2018 особисто.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено факту подачі позивачем заяв до ГУДМСУ в Харківській області про видачу посвідки на постійне проживання, зокрема, і заяви від 28.11.2018, колегія суддів дійшла висновку, що такі заяви не одержувалось відповідачем, а тому у ГУДМСУ в Харківській області не виникло обов`язку їх розгляду та надання відповіді у порядку та у строки, встановлені Законом України "Про звернення громадян".

За правилами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

З наведених процесуальних норм Закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право.

Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду.

Конституційний Суд України здійснив офіційне тлумачення частини другої статті 55 Конституції України у рішеннях від 25.11.1997 № 6-зп, від 25.12.1997 № 9-зп, від 14.12.2011 № 19-рп)2011.

У рішенні від 14.12.2011 №19-рп)2011 Конституційний Суд України зазначив, що у своїх рішеннях він послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому рішенні Конституційний Суд України також вказав, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

У справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 № 18-рп)2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено факту звернення ОСОБА_1 із письмовою заявою про видачу посвідки на постійне проживання до ГУДМСУ в Харківській області, при цьому, факт отримання таких заяв відповідачем заперечується, колегія суддів приходить до висновку, що у ГУДМСУ в Харківській області не виникло обов`язку розглянути такі заяви, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУДМСУ в Харківській області про визнання незаконною бездіяльності при розгляді заяви позивача про видачу посвідки на постійне проживання в Україні та зобов`язання вчинити дії щодо розгляду такої заяви та надати позивачу письмову відповідь, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України порушення норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладене вище, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 по справі № 520/11426/18 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 року по справі № 520/11426/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного Управління Державної міграційної служби в Харківській області про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 11.06.2019 року