Справа № 140/878/19
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року ЛуцькСправа № 140/878/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Волинській області, управління) про визнання протиправним дій щодо припинення виплати з 01.12.2018 по 31.12.2018 пенсії та зобов`язання виплатити пенсію з 01.12.2018 по 31.12.2018 в розмірі 5130,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою з території проведення антитерористичної операції і з 2014 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області та отримує пенсію за вислугу років. 26.09.2018 позивач виїхав за межі України в Польщу, де перебував до 17.12.2018. 05.12.2018 на його банківський рахунок в Ощадбанку була зарахована пенсія за грудень 2018. Однак, 06.12.2018 пенсія за грудень 2018 була скасована. 17.12.2018 ОСОБА_1 усно звернувся до відповідача з проханням відновити нарахування та виплату пенсії, сплатити нараховану, але не виплачену пенсію за грудень 2018. З січня 2019 позивачу відновлено виплату пенсії, водночас за грудень 2018 пенсія не була виплачена. Позивач 14.02.2019 звернувся до управління із заявою про підстави та причини невиплати пенсії за грудень 2018. У відповіді на заяву позивача ГУ ПФУ у Волинській області послалось на загальні норми законодавства та вказало, що має бути затверджений Кабінетом Міністрів України порядок такої виплати. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними і не обґрунтованими, які порушують його права і законні інтереси, з огляду що просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.1-1а).

В поданому до суду відзиві (а.с.51-54) відповідач позов ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити у його задоволенні з тих підстав, що ОСОБА_1 була призупинена виплата пенсії на підставі пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2017 №365 (далі - Порядок здійснення контролю), оскільки останній перетнув державний кордон на пункті пропуску Шегині та був відсутній на території України протягом 60 днів. Виплату пенсії позивачу відновлено з січня 2019 у розмірі 5130,00 грн., а виплата пенсії за грудень 2018 буде проведена, в порядку встановленому пунктом 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2017 №365 (далі - Порядок призначення). Вважає вимоги позивача безпідставними, з огляду на що просить в позові відмовити.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач взятий на облік Департаментом соціального захисту населення Луцької міської ради як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 12.11.2014 №0764/000407 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або проведення антитерористичної операції (а.с.59). З 18.11.2014 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як внутрішньо переміщена особа (а.с.56).

03.12.2018 в управління надійшов лист Департаменту інформаційних систем та електронних реєстрів від 03.12.2018 №40498/04-21, в якому надано список отримувачів пенсій із числа внутрішньо переміщених осіб, які перетнули державний кордон (а.с.68-69).

03.12.2018 відповідач припинив виплату позивачу пенсії за віком.

19.12.2018 ОСОБА_1 звернувся в управління із заявою про поновлення виплати пенсії за вислугу років та надав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.72-73).

Виплата пенсії ОСОБА_1 згідно з рішенням комісії з питань призначення державних соціальних допомог від 22.12.2018 №49 про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам відновлена, що підтверджується витягом з протоколу від 22.12.2018 №49 (а.с.75).

14.02.2019 позивач звернувся до управління із заявою про підстави та причини невиплати пенсії за грудень 2018 з проханням виплатити пенсію за даний період.

Листом ГУ ПФУ у Волинській області від 22.02.2019 №207/К-01 повідомило позивача, що на виконання вимог Порядку призначення відповідно до поданої заяви про поновлення виплати пенсії від 19.12.2018, на підставі витягу з Протоколу від 22.12.2019 №49 комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам відновлено виплату пенсії за вислугу років з 01.01.2019. Головним управлінням розраховано суму доплати пенсії позивача за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 в розмірі 5130,79 грн, виплата якої буде проводитись за окремим порядком після затвердження його Кабінетом Міністрів України. Підстави для виплати доплати за попередній період до прийняття відповідного нормативного документу відсутні (а.с.16).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

Принципи, засади та механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Як встановлено судом, виплата пенсії позивачу була призупинена з 03.12.2018 на підставі пункту 12 Порядку здійснення контролю, оскільки ОСОБА_1 перетнув державний кордон на пункті пропуску Шегині та був відсутній на території України протягом 60 днів. Тобто підставою припинення виплати пенсії ОСОБА_1 була його відсутність за фактичним місцем проживання.

Таким чином, виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058-IV, який не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як зазначено відповідачем.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року №637 встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Тобто, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Пунктом 4 Порядку призначення встановлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Пунктом 1 Порядок здійснення контролю передбачено, що цей Порядок визначає механізм здійснення контролю за проведенням виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 12 Порядку здійснення контролю соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Отже, в силу вимог Порядку здійснення контролю встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування є підставою для припинення виплати пенсії.

Разом з тим, суд зауважує, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Згідно з пунктом шостим частиною першою статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відтак, відсутність особи за місцем фактичного проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Порядок здійснення контролю є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Таким чином, відповідач діяв всупереч вимог Закону №1058-IV, які визначають перелік підстав для припинення виплати пенсії, та не мав права припиняти виплату пенсії ОСОБА_1

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.10.2009 №25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законом підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії є таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено. Припинення виплати пенсії позивачу було здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Вирішуючи даний спір, судом враховуються правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 року за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18) стосовно того, що не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Крім того, аналіз положень Закону №1058-IV свідчить про те, що припинення виплати пенсії та поновлення її виплати можливе лише за умови прийняття територіальним органом Пенсійного фонду відповідних рішень.

Відповідач у листі від 22.02.2019 207/К-01 вказує, що виплата пенсії буде здійснена після прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного порядку проведення таких виплат (а.с.16).

Однак, такий підхід управління не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Порядок виплати пенсії, у тому числі й заборгованості по виплаті пенсії за минулий період, визначається виключно законами України.

Так, згідно з частиною другою статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Тому, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати особі пенсії за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону №1058-IV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність.

Отже, враховуючи вищевикладене, управління після поновлення виплати пенсії пенсіонеру має виплатити суму пенсії, на яку пенсіонер мав право, за минулий час у порядку, визначеному статтею 46 Закону №1058-IV.

Таким чином, враховуючи те, що позивачу було призупинено лише виплату пенсії, а її нарахування здійснювалось то, відповідно відповідач зобов`язаний виплатити ОСОБА_1 пенсію за грудень 2018, а тому доводи відповідача про те, що виплата пенсії буде проведена на умовах окремого порядку, який має бути визначено Кабінетом Міністрів України, суд вважає необґрунтованими, а дії у непроведенні такої виплати та її припинення протиправними.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Беручи до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є прийняття судом рішення про: визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 за грудень 2018; зобов`язання відповідача виплатити позивачу пенсію за грудень 2018 в розмірі 5130,79 грн.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений згідно з квитанцією від 28.03.2019 №0.0..1 (а.с.2).

Разом з тим, вимог позивача здійснити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Так, в силу приписів пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, суд допускає негайне виконання рішення суду лише в разі вирішення спору про стягнення відповідних сум пенсій чи інших періодичних платежів.

В даному випадку спір вирішено в межах заявлених позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 за грудень 2018, а не шляхом стягнення з управління відповідних сум пенсії, відтак підстави допустити негайне виконання рішення у суду відсутні.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 за грудень 2018 протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м.Луцьк, вул.Кравчука, 22в, ) виплатити пенсію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 5130 (п`ять тисяч сто тридцять) гривень 79 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м.Луцьк, вул.Кравчука, 22в, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій