Справа № 160/5293/19
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

11 червня 2019 р. Справа № 160/5293/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Соборного у місті Дніпрі відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та анулювання актового запису про шлюб, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Соборного у місті Дніпрі відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та анулювати актовий запис №729, складений Соборним районним у місті Дніпро відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 18.09.2018 року, про реєстрацію шлюбу невідомої позивачеві особи з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів адміністративного позову вбачається, що позивач звернулась з вимогою про визнання протиправним та анулювання актового запису про шлюб №729, складеного 18.09.2018 Соборним районним у місті Дніпро відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, обґрунтовуючи це тим, що жодних шлюбів у своєму житті вона ні з ким не укладала, проте пов`язує наявність такого актового запису з викраденням у неї влітку 2018 року паспорта громадянки України, що підтверджується наданою до позову копією відповіді Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 31.07.2018 №45/12414. Неправомірність дій відповідача позивач вбачає у порушенні вимог наказу Міністерства юстиції України від 18.10.200 року №52/5 «Про затвердження Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні», оскільки, на думку позивача, посадові особи Соборного у місті Дніпрі відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не перевірили фото у належному їй паспорті з зовнішнім виглядом особи, яка могла укладати шлюб від імені позивача.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, за положеннями частини 3 вказаної статті адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 року №1618-IV (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тож, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 4 статті 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд звертає увагу, що до матеріалів позовної заяви позивачем було надано копію ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2019 у справі №199/2865/19 (2-а/199/115/19) про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Соборний у місті Дніпро відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, про анулювання актового запису.

Відмовляючи у відкритті окремого провадження, суд зазначив, що твердження позивача про те, що вона ніколи не перебувала та не перебуває у шлюбі, тим більше не реєструвала шлюб 18.09.2018 Соборним районним у місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (актовий запис № 729), вочевидь свідчать про наявність спору про право (щодо вільної згоди жінки на шлюб - ст. 51 Конституції України, право на повагу до сімейного життя (ч. 4 ст. 4 СК України)), у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України у відкритті провадження у справі має бути відмовлено та заявник має право викласти свої вимоги, звернувшись до суду в порядку позовного провадження.

Вищенаведені обставини свідчать про наявність спору про право приватно-правового характеру.

Тобто, суд зазначає, що у поданій до адміністративного суду позовній заяві спірні правовідносини пов`язані бажанням позивача встановити факт того, що нею 18.09.2018 не укладався шлюб з невідомою особою, а саме: визнанням такого шлюбу неукладеним.

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 49 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (далі - ЦК України). Відповідно до частини 2 вказаної статті актом цивільного стану, зокрема, є шлюб.

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 №2398-VІ (далі - Закон №2398-VІ).

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (частина 1 статті 9 Закону №2398-VІ).

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону №2398-VІ внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5 (далі - Правила №96/5).

За положеннями пункту 1.1 Розділу І Правил №96/5 внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині 2 статті 16 ЦК України. При цьому, цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 1.4 Розділу І Правил №96/5 анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його складання на підставі рішення суду, а у випадках, передбачених статтею 39 Сімейного кодексу України, - висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичного представництва або консульської установи України.

Крім цього, пунктом 2.14 Розділу ІІ Правил №96/5 передбачено, що підставою для внесення відповідних відміток в актові записи цивільного стану, у тому числі про анулювання та поновлення, зокрема, є рішення суду про усиновлення (удочеріння), про позбавлення або поновлення батьківських прав, про розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним, поновлення шлюбу після його розірвання у випадку, передбаченому статтею 118 Сімейного кодексу України, анулювання актових записів цивільного стану, у яких зазначено про необхідність проставлення відмітки у відповідному актовому записі цивільного стану, визнання розірвання шлюбу фіктивним.

У позовній заяві позивач просила встановити неправильність запису про реєстрацію її шлюбу в акті цивільного стану, оскільки, за твердження позивача, вона такий шлюб не укладала, та анулювати актовий запис про реєстрацію шлюбу.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, суд бере до уваги те, що позивач взагалі не оскаржує відмову Соборного у місті Дніпрі відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо анулювання актового запису про шлюб (лист відповідача від 16.01.2019 №01/14.3-22, який було надано як додаток до позовної заяви).

Суд звертає увагу позивача, що у справах про оскарження відмови анулювати за заявою особи актовий запис цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для анулювання таких актових записів цивільного стану, зокрема і факт реальності укладання шлюбу.

Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, ЦК України та іншим законом, не є вичерпним (частина 3 статті 270 ЦК України). Позивач звернулася до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (частина 1 статті 273 ЦК України) на відображення достовірної інформації про реєстрацію шлюбу в актовому записі, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану анулювати актовий запис цивільного стану.

Тобто, у позовній заяві відсутні доводи за частиною 2 статті 2 КАС України щодо неправомірності вказаної відмови відповідача, а вимога позивача визнати протиправним та анулювати актовий запис про шлюб є похідною від вимоги встановити неправильність такого запису.

Таким чином, об`єктом перевірки судом у заявленому до розгляду спорі є не дотримання відповідачем процедури розгляду звернення позивача про анулювання актового запису про шлюб від 18.09.2018 №729 й оцінка правомірності дій з відмови у задоволенні такого звернення, а встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт укладання шлюбу позивачем, і залежно від встановлених обставин вирішення питання про неправильність актового запису про реєстрацію шлюбу.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що заявлений до розгляду спір не має публічно-правового характеру, у зв`язку з чим позов має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 року №425/2737/17 (провадження №14-408цс18).

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria) від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Поряд із цим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

При цьому, частиною 7 статті 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На виконання вищенаведеної норми суд роз`яснює позивачеві, що заявлений до розгляду спір може бути поданий до місцевого загального суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись статтями 4, 5, 19, 170, 248, 256 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Соборного у місті Дніпрі відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та анулювання актового запису про шлюб.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати позивачеві разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 5 статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Юхно