Справа № 320/223/19
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року м. Київ справа №320/223/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина Марокко ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , про визнання протиправним і скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся громадянин Марокко ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України (далі - відповідач, ОКПП "Київ"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову (том 1, а.с. 32-35), просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 22 грудня 2018 року громадянину Марокко ОСОБА_1 , прийняте заступником начальника відділу - начальником 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Бориспіль (термінал D)" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" ст. лейтенантом ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прибувши в Україну 22.12.2018 у міжнародний аеропорт "Бориспіль", він мав при собі паспорт громадянина Марокко, дійсну одноразову візу, квиток на зворотній рейс, платіжні картки та грошові кошти у сумі 1300 доларів США. В аеропорту його очікувала громадянка України ОСОБА_2 , на запрошення якої він прибув до України, інформація про яку та її контактний телефон були надані відповідачу. Проте, відповідачем не допущено його на територію України та прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну з підстав не підтвердження мети запланованого перебування.

Позивач вважає, що вказана підстава для відмови в перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну є необґрунтованою, оскільки посадовим особам прикордонної служби були пред`явлені всі необхідні докази на підтвердження мети запланованого перебування на території України. При цьому, позивач звертав увагу на те, що інформація щодо запрошуючої сторони - ОСОБА_2 була проігнорована співробітниками прикордонної служби.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що посадовими особами прикордонної служби правомірно відмовлено позивачу в перетинанні державного кордону України, оскільки під час проведення співбесіди гр. Марокко ОСОБА_1 не міг підтвердити мету запланованого перебування на території України.

Водночас, у відзиві відповідач зазначив, що позивач підпадав під загальнодержавний профіль ризику №3_2010_01_НМ "Нелегальна міграція іноземців в Україну (через територію України до країн ЄС) легальним шляхом, у тому числі з використанням чужих або підроблених документів", оскільки спрацювали відповідні індикатори ризику, а тому було прийнято рішення про направлення позивача на контроль другої лінії.

Відповідач звертав увагу, що під час здійснення прикордонного контролю уповноважені особи ОКПП "Київ" при спрацюванні відповідних профілів ризику проводять з особою, яка перетинає державний кордон, контроль другої лінії, який полягає у проведенні співбесіди з метою встановлення фактичних обставин поїздки та на підтвердження слів перевіряють підтверджуючі документи.

Зазначив, що під час здійснення контролю другої лінії з позивачем було проведено співбесіду, в ході якої було встановлено, що відсутнє будь-яке запрошення з боку особи, яка його приймає.

У зв`язку з зазначеним, відповідач вважає, що при прийнятті рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України ним дотримано процедуру прийняття такого рішення, оскільки позивач у ході проведення співбесіди не зміг підтвердити мету запланованого перебування на території України.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач під час здійснення контролю другої лінії не надав позивачу інформацію про мету контролю другої лінії зрозумілою йому мовою та не забезпечив наявність перекладача під час проведення співбесіди, що є порушенням вимог пункту 6 Порядку проведення підрозділами органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України процедури здійснення контролю другої лінії іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14.05.2018 №392.

Також представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що посилання відповідача на те, що позивач підпадав під загальнодержавний профіль ризику №3_2010_01_НМ у зв`язку із спрацюванням відповідних індикаторів ризику не є підставою вважати, що позивач здійснив будь-яке правопорушення або протиправну бездіяльність, оскільки відповідачем не встановлено факту підроблення документів, використання чужих документів, нелегальної міграції в Україну тощо.

При цьому, представник позивача наголосив на тому, що під час в`їзду в Україну позивач підтвердив мету запланованого перебування в Україні, оскільки в нього були в наявності дійсний паспортний документ, в`їзна віза, належним чином оформлене запрошення, а також у нього було достатнє фінансове забезпечення на період запланованого перебування та повернення до держави походження, а тому відмова відповідача в перетинанні державного кордону України є протиправною.

23 січня 2019 року Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви громадянина Марокко ОСОБА_1 без руху, в якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб і строк для усунення недоліків. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

Протокольною ухвалою від 18.04.2019 суд вирішив здійснювати розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, оцінивши докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Королівства Морокко, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_1 , який був виданий позивачу в провінції Бенслімен 22 лютого 2018 року (том 1, а.с. 12-13).

Як вбачається з матеріалів справи, заявою від 08.11.2018 №857 (том 1, а.с. 14), засвідченою приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Васильченко О.Б., ОСОБА_2 підтвердила своє запрошення на одну тимчасову поїздку в гості до України в період з 15.11.2018 по 15.02.2019 громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

Додатково цією ж заявою ОСОБА_2 підтвердила, що громадянин Королівства Марокко ОСОБА_1 проживатиме в Україні за адресою: АДРЕСА_1 та вона бере зобов`язання взяти на себе можливі витрати, пов`язані з перебуванням на території України та виїздом з України запрошеної особи.

На підставі вказаної заяви - запрошення, Посольством України в Королівстві Марокко було надано позивачу дозвіл (разову візу № Y05116259) на перебування в Україні в період з 16.12.2018 по 15.02.2019 (том 1, а.с. 13).

У зв`язку з цим, 12.02.2018 позивачем було заброньовано авіаквитки на рейс ТК-457 сполученням Стамбул - Київ, дата відправлення 22.12.2018, та на рейс ТК-460 сполученням Київ - Стамбул, дата відправлення 08.01.2019.

20 грудня 2018 року позивачем було здійснено оплату по заброньованим квиткам, що підтверджується відповідними відмітками (том 1, а.с. 16-17).

22 грудня 2018 року громадянин Марокко ОСОБА_1 прибув до Міжнародного аеропорту "Бориспіль", проте під час проходження прикордонного контролю йому було відмовлено у перетині державного кордону України.

Так, відповідно до рішення про відмову у перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 22.12.2018, заступником начальника відділу - начальником 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Бориспіль (термінал D)" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" ст. лейтенантом ОСОБА_4 прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Марокко ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортний документ НОМЕР_2 (том 1, а.с. 19-20).

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що таке рішення прийнято на підставі п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про прикордонний контроль", оскільки позивач не може підтвердити мету запланованого перебування на території України.

Судом встановлено, що 22.12.2018 у паспорті позивача було зроблено відмітку про відмову у в`їзді в Україну.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття рішення про відмову у перетинанні державного кордону України, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №1710 прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону №1710 прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Частиною 4 статті 2 Закону №1710 передбачено, що прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №1710 перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону №1710 початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні (ч. 3 ст. 6 Закону №1710).

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону №1710 прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 7 Закону №1710 паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1710 прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Частиною 2 статті 9 Закону №1710 передбачено, що процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: 1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; 2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; 3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону №1710 процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає: 1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди; 2) з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення для перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі, а також його розмір визначаються Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення контролю другої лінії може проводитися в окремому приміщенні пункту пропуску через державний кордон.

Іноземцям та особам без громадянства, щодо яких проводиться процедура здійснення контролю другої лінії, надається інформація про мету такої перевірки українською та англійською мовами або мовою держави, що межує з Україною, із зазначенням права іноземця або особи без громадянства звертатися з проханням назвати прізвища або службові особисті номери уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які проводять додаткові перевірки, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону (ч.ч. 4-5 ст. 9 Закону №1710).

При цьому, умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну визначені у статті 8 Закону №1710.

Так, статтею 8 Закону №1710 визначено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 Закону №1710 іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення.

Отже, умовами надання іноземцю дозволу на перетин державного кордону України є, зокрема, наявність в нього дійсного паспортного документа, відсутність щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну, наявність в нього в`їзної візи, підтвердження мети запланованого перебування іноземця на території України та наявність в нього достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження.

Статтею 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що документами для в`їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства є паспортний документ за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" приймаюча сторона - це зареєстровані в установленому законом порядку українські підприємства, установи та організації, представництва (філії) іноземних підприємств, установ, організацій, представництва міжнародних організацій, а також фізичні особи (громадяни України, іноземці та особи без громадянства), які постійно проживають або тимчасово перебувають на території України у зв`язку з навчанням, стажуванням, роботою, або на інших законних підставах, та запрошують чи приймають іноземців та осіб без громадянства.

Водночас, відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону №1710 підтверджуючі документи - це документи, що підтверджують факт туристичного обслуговування, навчання, стажування, працевлаштування, лікування в Україні, бронювання або оплату житла, харчування в Україні та повернення до держави свого громадянства або постійного місця проживання, або до третьої держави (у разі необхідності - інші документи, що підтверджують мету та умови перебування в Україні).

Як встановлено судом, приймаючою стороною позивача була ОСОБА_2 , що підтверджується нотаріально засвідченою заявою про підтвердження запрошення на тимчасову поїздку Україну від 08.11.2018 №857 (том 1, а.с. 14).

Вказаною заявою також підтверджено забезпечення місця проживання позивача на час перебування на території України за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент проходження прикордонного контролю позивач мав при собі дійсний паспортний документ НОМЕР_2 (том 1, а.с. 12-13), щодо нього не приймалось рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну, в нього була діюча одноразова в`їзна віза №Y05116259 на перебування в Україні в період з 16.12.2018 по 15.02.2019 (том 1, а.с. 13), достатнє фінансове забезпечення на період запланованого перебування - 1300 доларів США та квиток на зворотній рейс ТК-460 сполученням Київ - Стамбул з датою відправлення 08.01.2019 (том 1, а.с. 15).

Зазначені вище обставини не заперечувалась відповідачем як в оскаржуваному рішенні, так і у відзиві на позовну заяву.

Єдиною підставою для відмови у перетині державного кордону України відповідачем зазначено про неможливість підтвердження позивачем мети перебування на території України.

Однак, суд вважає, що посилання на таку причину не ґрунтується на фактичних обставинах та суперечить вимогам законодавства, з огляду на наступне.

Як вже встановлено та зазначалось судом вище, позивач прибув у Україну з метою відвідування ОСОБА_2 .

Дана обставина підтверджується поясненнями третьої особи, які були надані під час розгляду справи. Зокрема, третя особа пояснила, що в листопаді 2017 року позивач був в Турції та в цей період вона познайомилась з ним через соціальні мережі. Зазначила, що він запрошував її, але вона поїхати не могла до нього, у зв`язку з чим вирішила запросити його та оформила на нього відповідне запрошення.

Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем у ході прикордонного контролю було названо прізвище та ім`я приймаючої сторони та більш того, як підтверджується показами оперуповноваженого Державної прикордонної служби Леськіва Н.І., який був допитаний судом в якості свідка, позивачем був наданий працівникам прикордонної служби номер телефону третьої особи, яка перебувала в залі очікування аеропорту, із якою спілкувались працівники прикордонної служби з приводу мети прибуття до України позивача.

Також, в ході розгляду справи судом було оглянуто наданий відповідачем доказ, на якому зафіксовано проведення співбесіди із позивачем, та встановлено, що співбесіда із позивачем була проведена на англійській мові.

Під час розгляду справи судом було запропоновано, зокрема, відповідачу забезпечити прибуття у судове засідання сертифікованого перекладача, який міг би здійснити переклад співбесіди, яка була проведена з позивачем.

Однак, відповідач не забезпечив прибуття у судове засідання сертифікованого перекладача, у зв`язку з чим наданий ним доказ в якості диску, на якому зафіксовано проведення співбесіди із позивачем, не береться судом до уваги.

Отже, посилання відповідача на неможливість підтвердження позивачем мети перебування на території України є необґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами.

Також, при вирішенні правомірності прийняття відповідачем рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України судом враховано, що позивач є громадянином Марокко та не володіє англійською мовою.

Згідно з вимогами п. 6 Порядку проведення підрозділами органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України процедури здійснення контролю другої лінії іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 14.05.2018 №392, у разі якщо іноземець не володіє англійською або мовою держави, що межує з Україною, посадові особи на безоплатній основі залучають фахових перекладачів з Довідково-інформаційного реєстру перекладачів Державної міграційної служби України.

Проте, судом встановлено, що під час проведення співбесіди із позивачем йому не було забезпечено наявність перекладача, що є порушенням вимог п. 6 вказаного Порядку №392.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки громадянином Марокко ОСОБА_1 дотримано передбачені вказаними вище нормами законів України умови перетинання державного кордону іноземцями у разі в`їзду в Україну, надано документи, які підтверджують мету його запланованого перебування в Україні, а також було підтверджено цю інформацію з боку приймаючої сторони.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Під час розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності прийняття рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 06.02.2019 №33 (том 1, а.с. 31).

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 22 грудня 2018 року громадянину Марокко ОСОБА_1 , прийняте заступником начальника відділу - начальником 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Бориспіль (термінал D)" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" ст. лейтенантом ОСОБА_4 .

Стягнути на користь громадянина Марокко ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортний документ НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України (місцезнаходження: 08307, Київська область, м. Бориспіль, ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.