Справа № 420/1602/19
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2019-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1602/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Одеса

У залі судових засідань № 18

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

представника позивача - Чос М.В. (за ордером)

представника відповідача - Наумової К.М. (по довіреності)

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРАТОРГ» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «МИРАТОРГ» з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.03.2019 року, зобов'язання Головного управління ДФС в Одеській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування заявленого ТОВ «МИРАТОРГ» у розмірі 1402271 грн., у відповідності до абз.2 п.200.15 ст.200 ПК України.

За цією позовною заявою відкрито загальне позовне провадження у відповідності до ст. 12 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позов обґрунтований тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у наданні бюджетного відшкодування, висновки акту перевірки є не обґрунтованими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним. Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій, вчинених між замовником та його безпосередніми контрагентами. Жодна норма законодавства не встановлює обов'язку покупця бути обізнаним про джерело походження товару та обов'язку з контролю за дотриманням попередніми контрагентами постачальника правил оподаткування. Господарські операції фактично здійснені та підтверджуються належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій та зміни майнового стану платника податків. Податковим органом не надано жодного доказу притягнення компаній - постачальників до відповідальності, наявності судових рішень щодо цих підприємств, податкових повідомлень-рішень, тощо. Відсутність товарно-транспортних накладних обумовлена перевезенням товару постачальником, а не покупцем, сертифікати якості та походження товару надавалися при експорті та у позивача не збереглися, а їх наявність підтверджується ВМД, твердження податкового органу щодо відсутності обов'язкових реквізитів в видаткових накладних не відповідають дійсності та спростовуються цими документами, тощо.

Представник відповідача в судове засідання з'явився. Відзив на позовну заяву (Том І, аркуші справи 229-242) обґрунтований тим, що позивачем завищено суму бюджетного відшкодування шляхом включення податку на додану вартість по постачальникам товарів по яким не встановлено походження товарів (підміна товарних позицій «скрутка» або відсутність придбання товару із вказаною номенклатурою (згідно баз даних ЄРПН по ланцюгу постачання). За результатами аналізу ланцюгів постачання вбачається, що ТОВ «СІЛЬГОСП ПРОФІ» не є виробником сільськогосподарської продукції, а придбання ним кукурудзи протягом листопада 2018 року від ТОВ «ЛАКСОН» взагалі відсутнє, оскільки постачальники зазначеного контрагента, а саме: ТОВ «СЕРВІСАГРО КОМПАНІ», ТОВ «МІНІСТРОЙ», ТОВ «ІМПОРТ МАРКЕТ ГРУП», ТОВ «УРОЖАЙ ЛАВКА», ТОВ «АГРОТУРБОГРУП», ТОВ «КЛІМ АГРО», ТОВ «МАРДУК ГРУП», ТОВ «ХАТОР КОИПАНІ», ТОВ «КАГАВАПРОМ», ТОВ «КОФКА», ТОВ «АЙЕРПРОМ», ТОВ «ПЕТРЕТТА», ТОВ «ЗАВГАР» кукурудзу не придбавали та не вирощували, а податковий кредит сформовано за рахунок «скрутки», від'ємне значення сформоване за рахунок придбання інших товарів. Позивачем не надано під час перевірки всіх первинних документів, у позивача відсутні товарно-транспортні накладні та сертифікати якості товару, а надані видаткові накладні не містять всіх обов'язкових реквізитів, що не дає можливості врахувати ці документи як належно складені. Крім того, відповідач не є адміністратором Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, а тому не може внести до нього дані щодо узгодженості суми бюджетного відшкодування.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ТОВ «МИРАТОРГ» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач знаходиться на обліку як платник податків в ДПІ у Приморському районі ГУ ДФС в Одеській області, є платником податку на додану вартість, здійснює діяльність з оптової торгівлі зерном, необробленим тютюном, насінням та кормами для тварин.

ТОВ «МИРАТОРГ» 21.01.2019 року подано до органів ДФС декларацію з податку на додану вартість за грудень 2018 року з розрахунком суми бюджетного відшкодування, в якій визначено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) в розмірі 1402271 грн., у тому числі: листопад 2018 року - 7121,85 грн.; грудень 2018 року - 1395149 грн. (Том І, аркуші справи 65-75).

ГУ ДФС в Одеській області в період з 22.02.2019 року по 27.02.2019 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «МИРАТОРГ» з питань законності декларування від'ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень та визначеного в додатку 3 до декларації з ПДВ за грудень 2018 року, за результатами якої складений акт перевірки №340/15-32-12-02/38785869 від 27.02.2019 року (Том І, аркуші справи 43-62).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог Податкового кодексу України в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку по податковій декларації з ПДВ за грудень 2018 року (№ від 21.01.2019 року), а саме: в порушення п. 44.1, 44.6 ст. 44, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, абз. б) п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту (рядок 19) на загальну суму 1402271 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ, заявленого на рахунок платника у банку за грудень 2018 року на 1402271 грн.

На підставі виявлених порушень, ГУ ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 15.03.2019 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування за грудень 2018 року на 1402271 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 701136 грн. (Том І, аркуш справи 63).

Позивач не погодився з правомірністю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Висновки акту перевірки ґрунтуються на тому, що позивачем не надані під час перевірки сертифікати якості, походження товару, тощо, наявність яких передбачена умовами контрактів на експорт товару, не надана товарно-транспортна документація щодо перевезення зернових культур до місця призначення, не надано товарно-транспортної документації щодо перевезення зернових культур від ТОВ «СІЛЬГОСП ПРОФІ» до позивача, а за результатами аналізу ланцюгів постачання вбачається, що ТОВ «СІЛЬГОСП ПРОФІ» не є виробником сільськогосподарської продукції, а придбання ним кукурудзи протягом листопада 2018 року від ТОВ «ЛАКСОН» взагалі відсутнє, оскільки постачальники зазначеного контрагента, а саме: ТОВ «СЕРВІСАГРО КОМПАНІ», ТОВ «МІНІСТРОЙ», ТОВ «ІМПОРТ МАРКЕТ ГРУП», ТОВ «УРОЖАЙ ЛАВКА», ТОВ «АГРОТУРБОГРУП», ТОВ «КЛІМ АГРО», ТОВ «МАРДУК ГРУП», ТОВ «ХАТОР КОИПАНІ», ТОВ «КАГАВАПРОМ», ТОВ «КОФКА», ТОВ «АЙЕРПРОМ», ТОВ «ПЕТРЕТТА», ТОВ «ЗАВГАР» кукурудзу не придбавали та не вирощували, а податковий кредит сформовано за рахунок «скрутки», від'ємне значення сформоване за рахунок придбання інших товарів. Щодо взаємовідносин між позивачем та ТОВ «ЕЛЕВАТОР-АГРО», ТОВ «Зерновий Перевантажний Комплекс Інзерноекспорт» податковим органом зроблений висновок щодо не відповідності первинних документів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Щодо взаємовідносин позивача з ПП «ОФІС-МАЙСТЕР» податковим органом зроблений висновок про завищення податкового кредиту на суму 239,18 грн. без обґрунтування таких висновків.

Суд вважає висновки акту перевірки неправомірними та не обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до положень п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами.

При цьому, згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з положеннями ст. 1, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, право на формування податкового кредиту виникає у підприємства в разі фактичного здійснення господарських операцій, підтвердження первинними документами здійснення таких операцій та наявності належним чином оформлених та зареєстрованих податкових накладних.

Відповідно до положень п. 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди, а в разі відсутності податкового боргу - або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за податковою звітністю визначена сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку в розмірі 1402271 грн., у тому числі: листопад 2018 року - 7121,85 грн.; грудень 2018 року - 1395149 грн.

Причиною виникнення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту, заявленого до бюджетного відшкодування стало придбання позивачем кукурудзи на митній території України у платника ПДВ - ТОВ «СІЛЬГОСП ПРОФІ» за договором поставки та подальше здійснення експортних операцій з цим товаром із ставкою оподаткування « 0».

Так, 1 жовтня 2018 року між ТОВ «СІЛЬГОСП ПРОФІ» (Постачальник) та ТОВ «МИРАТОРГ» (Покупець) укладено договір поставки №01-10-2018/8, за умовами якого Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію, в кількості, у строки і на умовах, передбачених у цьому Договорі. Для цілей цього договору під сільськогосподарською продукцією розуміється кукурудза врожаю 2018 року. Вимоги щодо якості сільськогосподарської продукції встановлюються цим договором відповідно до чинного законодавства України. Загальна кількість (вага) сільськогосподарської продукції, яку Покупець зобов'язується передати Покупцеві, становить кукурудзи 12000 тон (+/- 10%). Відповідно до п. 3, 4, 6 зазначеного Договору поставка товару здійснюється на умовах - СРТ в редакції Інкотермс-2010 (в частині, що не суперечать умовам цього Договору) - Зерновий термінал Одеського морського торгівельного порту, постачальник несе всі ризики втрати (пошкодження) Товару до моменту передачі його Покупцеві, Постачальник зобов'язується надати Покупцю видаткові накладні та зареєструвати податкові накладні, якість товару вказується у специфікаціях (Том І, аркуші справи 113-115).

З наданої до суду Специфікації №1 до договору поставки №01-10-2018/8 вбачається найменування товару, його характеристика, кількість, вартість, строк та умови поставки, тощо (Том І, аркуш справи 116).

Товар отриманий позивачем за видатковими накладними, складеними у відповідності до вимог законодавства та які містять найменування товару, його кількість, ціну, підписи і печатки посадових осіб позивача та його контрагента, тощо (Том І, аркуші справи 145-151, 152-203), оплата здійснена за платіжними дорученнями в листопаді 2018 року (Том І, аркуші справи 134-135).

На підтвердження експорту отриманої від ТОВ «СІЛЬГОСП ПРОФІ» сільськогосподарської продукції позивачем надані зовнішньоекономічні контракти, укладені між ТОВ «МИРАТОРГ» та STEARING GROUP OU (Естонія), зокрема: №MIR-050-СR3 від 26.11.2018 року, №MIR-049-CR3 від 23.11.2018 року, №MIR-048-CR3 від 23.11.2018 року, №MIR-046-WHM від 09.11.2018 року, №MIR-037-WHM від 25.10.2018 року, №MIR-044-WHM від 05.11.2018 року (Том І, аркуші справи 83-106), акти передачі права власності на товар (Том І, аркуші справи 107-112), а також вантажні митні декларації: МД № UA500040/2018/012875 від 06.12.2018 року, МД № UA500040/2018/012877 від 06.12.2018 року, МД № UA500040/2018/012878 від 06.12.2018 року, МД № UA500040/2018/012911 від 06.12.2018 року, МД № UA500040/2018/012912 від 06.12.2018 року, МД № UA500040/2018/012918 від 06.12.2018 року (Том І, аркуші справи 76-82).

Роботи з митного оформлення вантажу за зазначеними вантажними митними деклараціями здійснені ТОВ «ЗПК «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ», з яким позивач уклав договір з декларування вантажів №112/1 від 18.09.2018 року. За умовами зазначеного договору ТОВ «МИРАТОРГ» доручає, а ТОВ «ЗПК «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ» за плату зобов'язується виконати комплекс робіт з митного оформлення вантажів, що переміщуються Вантажовласником через митний кордон України (Том І, аркуші справи 138-139).

ТОВ «ЗПК «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ» зазначено в ВМД декларантом вантажу, митне оформлення вантажу фактично здійснено та послуги з оформлення ВМД передані позивачу за актами надання послуг №899 від 10 грудня 2018 року та №900 від 10 грудня 2018 року (Том І, аркуші справи 131, 140), оплата послуг здійснена за платіжними дорученнями 10 грудня 2018 року (Том І, аркуші справи 143-144).

В акті перевірки зазначено, що позивач не надав сертифікати про походження товару, сертифікати радіоактивності, сертифікати характеристики ваги, якості та стану товару, сертифікати фумігації, тощо, які мають бути у позивача у відповідності до п. 2.1, 10.3, 10.4 зовнішньоекономічних контрактів.

Відповідно до п. 2.1, 10.3, 10.4 зовнішньоекономічних контрактів Продавець повинен надати експедитору Покупця Довіреність, уповноважуючи його готувати від імені Продавця та за рахунок Покупця наступні документи необхідні для здійснення експорту товару: сертифікат про походження; сертифікат радіоактивності, у випадку необхідності проведення фумігації товару, фумігація проводиться за рахунок Покупця.

Суд звертає увагу, що ці документи не є первинними документами, їх відсутність не може бути підставою для встановлення факту недійсності господарських операцій чи невиконання умов договорів.

Позивач зазначив, що ці документи були у нього в наявності та є супровідними документами для здійснення експортних операцій, копії таких документів у позивача відсутні, оскільки не є первинними документами та у позивача не має обов'язку їх зберігати, ці документи є обов'язковими для здійснення експортних операцій та оформлені митні декларації в режимі експорту Одеською митницею ДФС і є підтвердженням їх наявності.

Суд погоджується з такими доводами позивача та вважає, що надані докази, зокрема, вантажні митні декларації, підтверджують наявність всіх необхідних документів щодо якості, походження товару, тощо.

В акті перевірки зазначено, що позивач не надав під час перевірки товарно-транспортні накладні на перевезення зернових культур з місця навантаження до місця призначення, при тому, що умовами зовнішньоекономічних контрактів передбачені умови поставки DAP (поставка в місце призначення), однак суд звертає увагу, що товар зберігався та відвантажувався зі складу ТОВ ПЗТ «ОЛІМПЕКС-Купе Інтернейшнл» на території Зернового терміналу Одеського морського торгівельного порту, та перевантаження здійснювалось безпосередньо зі складу (елеватора) на морський транспорт, без залучення допоміжного автомобільного транспорту.

Згідно міжнародних торгових термінів Інкотермс-2010, DАP - поставка в місце призначення. Термін DAP позначає перевезення товару будь-яким видом транспорту, в тому числі і змішане транспортування. Умови такої поставки наступні: продавець зобов'язаний доставити товар в обумовлене місце, поки вантаж туди не прибув, продавець несе всі ризики. Покупець починає нести всі ризики по втраті вантажу або його псування з того моменту, як товар був доставлений в пункт призначення, доставка товару в пункт призначення в даному випадку - є склад ТОВ ПЗТ «ОЛІМПЕКС-Купе Інтернейшнл» на території Зернового терміналу Одеського морського торгівельного порту.

Згідно п. 4 Контрактів з покупцем STEARING GROUP OU (Естонія), право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент підписання Акту прийому-передачі товару. Тобто ТОВ «МИРАТОРГ» виконав обов'язки по контракту щодо передачі товару покупцю у місці призначення, що підтверджується Актами передачі права власності на товар.

Оформлення вантажних митних декларацій є доказом наявності товару та наявності всіх належним чином оформлених документів на товар, а тому вантажні митні декларації спростовують твердження податкового органу щодо безтоварності операцій.

В акті перевірки податковим органом зазначено, що за результатами аналізу ланцюгів постачання вбачається, що ТОВ «СІЛЬГОСП ПРОФІ» не є виробником сільськогосподарської продукції та не здійснювало придбання товару протягом листопада 2018 року у ТОВ «ЛАКСОН», оскільки постачальники кукурудзи: ТОВ «СЕРВІСАГРО КОМПАНІ», ТОВ «МІНІСТРОЙ», ТОВ «ІМПОРТ МАРКЕТ ГРУП», ТОВ «УРОЖАЙ ЛАВКА», ТОВ «АГРОТУРБОГРУП», ТОВ «КЛІМ АГРО», ТОВ «МАРДУК ГРУП», ТОВ «ХАТОР КОИПАНІ», ТОВ «КАГАВАПРОМ», ТОВ «КОФКА», ТОВ «АЙЕРПРОМ», ТОВ «ПЕТРЕТТА», ТОВ «ЗАВГАР» придбання цього товару не здійснювали не вирощували його, а податковий кредит сформований за рахунок «скрутки».

Суд критично ставиться до зазначених тверджень податкового органу в обґрунтування протиправності формування позивачем кредиту, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій, вчинених між замовником та його безпосередніми контрагентами. Позивач не наділений правом вимагати від контрагента документи, що підтверджують факт придбання останнім товару, тим більше до 4-5 контрагентів у ланцюгу постачання, на яких відповідач вказує про підміну номенклатури товару.

Жодна норма законодавства не встановлює обов'язку покупця бути обізнаним про джерело походження товару та обов'язку з контролю за дотриманням попередніми контрагентами постачальника правил оподаткування.

Сам факт наявності господарських операцій з контрагентом, який порушує податкове законодавство не може тягнути за собою негативні наслідки для платника податків у вигляді зменшення витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість, оскільки, даних про те, що позивач був обізнаний про такі дії його контрагента до суду не надано та якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Таку правову позицію неодноразово висловлював в своїх рішеннях Верховний Суд України та схожа позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 року у справі «Булавес» АД проти Болгарії».

Навіть в разі порушення зазначеними контрагентами податкового законодавства позивач не може нести відповідальність за дії цих підприємств, якщо податковий орган не доведе обізнаності позивача про такі дії контрагента, узгодженості дій з контрагентом для отримання податкової вигоди, тощо, проте таких доказів відповідачем до суду не надано.

З акту перевірки вбачається, що відповідач при встановленні порушень норм податкового законодавства позивачем керувався податковою інформацією щодо контрагентів позивача, його висновки зроблені виключно на припущеннях та можливих порушеннях норм податкового законодавства контрагентами позивача.

Висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків. Правомірність нарахування сум грошового зобов'язання не може мотивуватися виключно даними податкової інформації. Податкова інформація має оцінюватись судом з урахуванням інших доказів у справі.

Податкова інформація, на яку посилається відповідач в акті носить виключно інформативний характер і не може бути доказом в розумінні процесуального Закону, що підтверджується висновками Верховного Суду у постанові від 20.03.2018 року у справі №804/939/16, які мають бути враховані судом.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували наявність будь-яких судових рішень, вироків, тощо щодо посадових осіб компаній постачальників, доказів проведення перевірок контрагентів позивача та постачальників 2, 3, 4 ланки, наявності податкових-повідомлень-рішень щодо цих підприємств, тобто, тих доказів, які б підтверджували факти порушення податкового законодавства та участі позивача у вчиненні цих порушень.

Суд також звертає увагу на встановлення законодавством процедури реєстрації податкових накладних, зокрема, «Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246, відповідно до п. 12, 13, 17, 18, 19 якого вбачається, що при реєстрації податкової накладної контролюючий орган здійснює масштабну перевірку. Якщо контролюючий орган в ході перевірки не знаходить порушень і податкова накладна не відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків господарської операції та оцінки ступеня ризиків платника податків, серед яких є і перевірка номенклатури товарів, в такому випадку податкова накладна приймається до реєстрації та реєструється, а платнику податків надсилається засобами електронного зв'язку підтвердження про реєстрацію - квитанція. Платник податків, якому надіслано Квитанцію, як підтвердження реєстрації податкової накладної, фактично пройшов перевірку законності формування податкового зобов'язання ним, як продавцем, та законність формування податкового кредиту його контрагентом-покупцем, який зазначений у зареєстрованій податковій накладній, а отже, неможливо припускати, що має місце незаконність дій або підміна номенклатури у платника податків, якого контролюючий орган вже перевірив та підтвердив законність цієї дії.

З акту перевірки вбачається реєстрація ДФС України податкових накладних по операціям позивача з ТОВ «СІЛЬГОСП ПРОФІ», по яким позивачем сформований кредит, що також підтверджується рішеннями податкового органу та квитанціями, наданими до суду (Том ІІ, аркуші справи 2-17).

З одного боку, податкове законодавство не покладає на платника податків - покупця обов'язку здійснювати перевірку походження товару у продавця по ланцюгу аж до виробника продукції, а з іншого боку, покладає обов'язок на фіскальний орган перевіряти подані продавцем на реєстрацію податкові накладні на відповідність їх визначеним критеріям оцінки ступеня ризиків, що є, на думку суду, певним запобіжним механізмом для покупця від потрапляння його на недобросовісного продавця (платника податків).

Тому суд вважає, що за умови перевірки контролюючим органом податкових накладних під час реєстрації та реєстрація таких податкових накладних, платник податків-покупець, за умови наявності належним чином оформлених первинних документів по господарській операції, не повинен зазнавати негативних наслідків, як то зменшення податкового кредиту чи позбавлення права на відшкодування ПДВ з бюджету.

В акті перевірки зазначено, що видаткові накладні, виписані протягом листопада 2018 року від ТОВ «СІЛЬГОСП ПРОФІ» на відвантаження сільськогосподарської продукції не містять всіх реквізитів, складені з порушенням вимог законодавства, а тому не можуть братися до уваги як первинні документи, які підтверджують господарські операції.

Такі висновки зроблені податковим органом враховуючи, що в видаткових накладних в графі «Найменування товару» зазначено «пшениця, кукурудза» без зазначення класів культур, що не відповідає графам «Найменування товару» вантажно-митних декларацій пшениця 6-го класу та кукурудза 3-ого класу, а також в графі «Склад» не зазначено конкретну адресу місця відвантаження товару, не зазначено повні реквізити одержувача продукції, не визначена конкретна адреса місця складання видаткової накладної.

Однак суд не погоджується з такими доводами податкового органу, оскільки у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» адреса складу не є обов'язковим реквізитом видаткових накладних, в них зазначений товар, ці дані не суперечать вантажним митним деклараціям, в накладних зазначено місто їх складання (місто Одеса).

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

В даному випадку, інформація, зазначена в видаткових накладним не суперечить іншим документам, зокрема, експортним деклараціям та за цими документами можливо ідентифікувати товар, країну походження, номенклатуру, сорт, тощо.

Щодо тверджень податкового органу про відсутність у позивача товарно-транспортних накладних щодо перевезення товару від ТОВ «СІЛЬГОСП ПРОФІ» по договору поставки №01-10-2018/8, позивач зазначає, що отримував товар, який вже був розміщений на складі ТОВ ПЗТ «ОЛІМПЕКС-Купе Інтернейшнл», що не суперечить умовам договору.

В даному випадку перевезення товару за рахунок покупця не здійснювалося, позивач не замовляв такого перевезення та не здійснював його власними силами, а тому не міг надати товарно-транспортні накладні.

При цьому, позивач не може відповідати за дії своїх контрагентів, у даному випадку, за дії постачальника ТОВ «СІЛЬГОСП ПРОФІ», який не надав позивачу документів щодо перевезення товару.

Відповідач в акті перевірки зазначає, що до розрахунку сум бюджетного відшкодування до декларації за грудень 2018 року ТОВ «МИРАТОРГ» включило суму від'ємного значення ПДВ у розмірі 7121,85 грн., сформовану за рахунок придбання послуг від ТОВ «ЕЛЕВАТОР-АГРО», з яким було укладено Договір складського зберігання від 24.09.2018 року №104 на зерновому складі, однак первинні документи, що підтверджують дані бухгалтерського обліку - відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що 24.09.2018 року між ТОВ «ЕЛЕВАТОР-АГРО» (Зерновий склад) та ТОВ «МИРАТОРГ» (Поклажодавець) укладено договір складського зберігання №104, за умовами якого Поклажодавець на умовах цього договору зобов'язується передати, а Зерновий склад зобов'язується прийняти на зберігання за заліковою вагою зернові, зернобобові, круп'яні та олійні культури, а саме: кукурудзу 5000 тон, термін поставки з 24.09.2018 року до 01.12.2018 року (Том І, аркуш справи 117-123).

Додатками до цього договору є тарифи на послуги по ТОВ «ЕЛЕВАТОР-АГРО», порядок розрахунків природних втрат Зерна при зберіганні, обґрунтованість змін маси зерна, додаткова угода (Том І, аркуші справи 124-128).

Послуги з оформлення складських документів на товар, відвантаження, сушіння, зберігання, приймання, очистки товару передані позивачу за актом виконаних робіт №1656 від 30 листопада 2018 року, з якого вбачається зміст господарської операції (Том І, аркуш справи 130) та зазначені послуги оплачені позивачем 17 грудня 2018 року, про що свідчить платіжне доручення №2 (Том І, аркуш справи 129).

Суд вважає, що позивачем доведено здійснення зазначеної господарської операції, а відповідачем не доведено зворотне.

Так само, на підтвердження господарської операції між позивачем та ПП «ОФІС -МАЙСТЕР», по якій встановлено завищення податкового кредиту на суму 239,18 грн., в матеріалах справи міститься договорі №103 від 16 лютого 2018 року, видаткові накладні №О-00004909 від 21 листопада 2018 року, №О-00005323 від 13 грудня 2018 року, платіжні доручення щодо оплати коштів за товар, зокрема, канцелярське обладнання, серветки, миючі засоби, тощо (Том І, аркуші справи 132-133, 136-137, 141-142).

Таким чином, на підставі викладених обставин, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 15.03.2019 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно п. п. «ґ» п. 200.12 ст. 200 Податкового кодексу України, зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат: з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

У випадках, передбачених підпунктами «а», «г» і «ґ» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Відповідно до абз. 1 та 2 п.200.15 ст.200 ПК України, у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов'язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Відповідно до «Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 року №26, орган ДФС здійснює формування реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, шляхом внесення даних щодо, зокрема найменування платника податку на додану вартість та його індивідуальний податковий номер; дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (в разі їх подання); дату надсилання платнику податку органом ДФС повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання); суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов'язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зменшену на суму податкового боргу тощо.

Відповідно до ч.3 ст.245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи те, що судом визнано протиправним та скасовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 15.03.2019 року, для відновлення прав позивача в повному обсязі суд вважає за необхідне задовольнити також позовну вимогу щодо зобов'язання Головного управління ДФС в Одеській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТОВ «МИРАТОРГ» у розмірі 1402271 грн., у відповідності до абз. 2 п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ТОВ «МИРАТОРГ» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 21131 грн. у відповідності до ст. 139 КАС України має бути стягнута з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРАТОРГ».

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРАТОРГ» (вул. В. Арнаутська, 2В, оф. 21, м. Одеса, 65012, ) до Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.03.2019 року, зобов'язання Головного управління ДФС в Одеській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування заявленого ТОВ «МИРАТОРГ» у розмірі 1402271 грн., у відповідності до абз.2 п.200.15 ст.200 ПК України - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 15.03.2019 року.

Зобов'язати Головне управління ДФС в Одеській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування заявленого ТОВ «МИРАТОРГ» у розмірі 1402271 грн., у відповідності до абз.2 п.200.15 ст.200 ПК України.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРАТОРГ» (вул. В. Арнаутська, 2В, оф. 21, м. Одеса, 65012, ) сплачений судовий збір у розмірі 21131 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 07.06.2019 року.

Суддя Л.І. Свида

.