Справа № 520/12027/18
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 р.Справа № 520/12027/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Бенедик А.П. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року (головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 22.05.19 року) по справі № 520/12027/18

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - позивач) звернулось до суду із заявою до Фізичної особи - підприємця Чопко Володимира Михайловича (далі по тексту - відповідач), в якому просив суд:

підтвердити обґрунтованість адміністративного відповідача (РНОКПП НОМЕР_1) застосованого на підставі рішення позивача;

зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують позивача (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: НОМЕР_2 (АТ "АЛЬФА-БАНК), НОМЕР_3 (АТ "АЛЬФА-БАНК").

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року заяву задоволено частково.

Підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна відповідача (АДРЕСА_3 , код НОМЕР_1), застосованого на підставі рішення позивача №15361/фоп/20-40 -14-1019 від 28 грудня 2018 року.

В іншій частині заяви відмовлено.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року в частині задоволення вимоги про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна та ухвалити нове судове рішення, яким заяву відповідача в частині підтвердження обгрунтованості умовного адміністративного арешту майна залишити без розгляду.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачем пропущений строк, встановлений ст. 94 ПК України для звернення до суду контролюючим органом щодо підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна. Вважає, що строк в 24 години починає свій відлік не з моменту прийняття рішення керівником контролюючого органу, а з встановлення обставин, визначених п. 94.2 ст. 94 ПК України та Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 року № 632, а саме розділом ІІІ цього Порядку, тому граничним строком для звернення до суду з заявою в порядку ст. 283 КАС України є 13.10.2018, а не дата звернення - 29.12.2018. Також вказує, що недопуск контролюючого органу до проведення фактичної перевірки спричинений невідповідністю наказу відповідача про проведення фактичної перевірки № 7459 від 05.10.2018 абзацу 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга в частині задоволення заяви підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції що на підставі наказу позивача від 05.10.2018 № 7459 про проведення фактичної перевірки позивача, на підставі п.п. 80.2.3. п. 80.2 ст. 80 ПК України вирішено провести фактичну перевірку господарського об`єкту, в якому здійснює діяльність відповідач. Дану перевірку встановлено провести з 27.07.2018 по дату завершення перевірки, з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

Позивачем 05.10.2018 видано направлення № 9905 та № 9906 на перевірку відповідача

із зазначенням тривалості даної перевірки - 10 діб.

При здійсненні заходів щодо проведення перевірки, працівниками позивача було вчинено недопуск контролюючого органу до фактичного проведення перевірки. Підставою даного недопуску зазначено, що наказ контролюючого органу № 7459 від 05.10.2018 року не відповідає вимогам абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України, а саме: даний наказ не містить фактичних підстав для проведення перевірки, а включає лише норми закону.

На підставі недопуску, посадовими особами контролюючого органу складено акт від 12.10.2018 №8189/20-40-14-10/243460805 5 про відмову в допуску до проведення/відмову від проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки.

Рішенням позивача від 28.12.2018 №15361/ФОП/20-40-14-10-19 на підставі недопуску платником податків посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки вирішено застосувати адміністративний арешт майна платника податків-відповідача.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції керувався п. 94.1. ст. 94 ПК України та дійшов висновку, що оскільки відповідачем не допущено посадових осіб до фактичного місця проведення перевірки, має місце підтверження обгрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного.

Апеляційний розгляд проводиться в межах вимог, заявлених в апеляційній скарзі відповідача, згідно до ч. 1 ст. 308 КАС України.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Статтею 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами пункту 81.1 статті 81 ПК посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Згідно з положеннями підпункту 16.1.13 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 94.1 статті 94 ПК України передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 94.6 статті 94 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Обґрунтованість арешту, накладеного на майно платника податків рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, має бути перевірена судом протягом 96 годин.

Статтею 283 КАС України визначено особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Частиною другою статті 283 КАС України передбачено, що заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Строки, встановлені у справах, визначених цією статтею, обчислюються календарними днями і годинами (частина друга статті 270 КАС України).

Днем подання позовної заяви, апеляційної скарги є день їх надходження до відповідного суду. Строки подання позовних заяв і апеляційних скарг, встановлені у справах, визначених цією статтею, не може бути поновлено. Позовні заяви, апеляційні скарги, подані після закінчення цих строків, суд залишає без розгляду (частина п`ята статті 270 КАС України).

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 13.02.2019 року у справі № 819/2388/17.

Як убачається з матеріалів справи, із заявою про підтвердження умовного адміністративного арешту майна платника податків позивач звернувся 29.12.2018 об 11:15 год.

Початок перебігу строку, визначеного ст.238 КАС України, розпочинається з моменту відмови Товариства від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки, що підтверджується відповідним актом від 12.10.2018.

Таким чином, граничним строком подання заяви про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків, відповідно до частини другої статті 283 КАС України, є 13.10.2019.

Разом з тим, до суду заява позивачем подана 29.12.2018, що підтверджується штампом суду та свідчить про пропуск строку, встановленого частиною другою статті 283 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 270 КАС України, на обчислення строків, встановлених статтями 273-277, 280-283 цього Кодексу, не поширюються правила частин другої - десятої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 270 КАС України, днем подання позовної заяви, апеляційної скарги є день їх надходження до відповідного суду. Строки подання позовних заяв і апеляційних скарг, встановлені у справах, визначених цією статтею, не може бути поновлено. Позовні заяви, апеляційні скарги, подані після закінчення цих строків, суд залишає без розгляду.

У контексті наведеного, суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Крім того, згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16 травня 1972 року строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає.

Аналізуючи обставин справи, колегії суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов хибних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права в частині задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Колегія суддів також зазначає, що встановлення процесуальних строків є обов`язковою умовою та не містить виключень у розумінні закону.

Перебіг строку звернення щодо підтвердження обгрунтованості умовного арешту майна платника податків виникає у суб`єкта владних повноважень безпосередньо з моменту встановлення факту правопорушення, а не з моменту винесення контролюючим органом рішення.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприєиця Чопко Володимира Михайловича задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року по справі № 520/12027/18 скасувати в частині задоволення заявлених вимог і в цій частині заяву залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 по справі № 520/12027/18 залишити без змін

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, б. 46) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 2669 (дві тисячі шістсот шістдесят дев`ять) грн 43 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді А.П. Бенедик М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 11.06.2019 року