Справа № 460/663/19
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2019 року м. Рівне №460/663/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: представник Форет Майя Сергіївна ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування вимоги, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління ДФС у Рівненській області, згідно якої просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 № Ф-72495-51.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 27.10. 2015 року ОСОБА_1 працевлаштований як найманий працівник на умовах повного робочого дня та не здійснює діяльності, як підприємець. Жодного доходу від підприємницької діяльності протягом 2017-2018 років позивач не отримував. Єдиний соціальний внесок за 2017-2018 роки за нього було сплачено КТ «Радивилівська меблева фабрика», а тому подвійне нарахування вказаного внеску для позивача, як фізичної особи-підприємця, є безпідставним. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 вважає протиправним нарахування йому єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та виставлення вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Від Головного управління ДФС у Рівненській області в межах встановленого строку надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та наполягає на тому, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності. Позивач до 11.01.2019 у державного реєстратора не припинив свою підприємницьку діяльність, в ІКП ITC «Податковий блок», по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок) станом на 09.11.2018 року було нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік та за 1, 2, 3 квартали 2018 року, всього в сумі 15818,97 грн., яка залишається не сплаченою. Враховуючи зазначені обставини, ГУ ДФС у Рівненській області вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить в їх задоволенні відмовити.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому наполягає на тому, що не отримував доходу від підприємницької діяльності, а тому не має сплачувати єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Ухвалою суду від 17.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.05.2019, враховуючи обґрунтоване клопотання позивача, розгляд справи було відкладено до 10.06.2019.

В судовому засіданні 10.06.2019 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Заслухавши вступне слово позивача та представника відповідача, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця Радивилівською районною державною адміністрацією Рівненської області 25.10.2006, про що зроблено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців. На обліку в Головному управлінні ДФС у Рівненській області, Дубенське управління, Радивилівський район фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував з 25.10.2006. Крім того, фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 з 25.10.2006 було зареєстровано платником ЄСВ під номером № 1.

Як свідчить інформація податкового органу та заява позивача підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинено за власним рішенням підприємця 11.01.2019 (а.с. 48-50, 58).

Таким чином, в період з 25.10.2006 по 11.01.2019 згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач перебуває в статусі фізичної особи-підприємця.

Також, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 з 27.10.2015 працює у командитному товаристві «Радивилівська меблева фабрика» на посаді водія автомашини та отримує заробітну плату, з якої відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. 15-17, 18-21).

Головним управлінням ДФС у Рівненській області було сформовано та направлено ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-72495-51 від 09.11.2018 на суму 15818,97 грн.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі Закон).

Платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами (п. 1 частини першої ст. 4 цього Закону).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший п. 1 частини першої ст. 7 Закону).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у п. 4 частини першої ст. 4 цього Закону, є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

З 01 січня 2017 року набув чинності Закон України № 1774-VІІІ від 06.12.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 частини першої ст. 7 цього Закону, із внесеними змінами).

Як визначено п. 2 цієї частини, базою нарахування єдиного внеску, зокрема, для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не залежно від отриманого доходу, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе, як фізичної особи-підприємця. Сплата єдиного соціального внеску у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу-підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплата єдиного соціального внеску здійснюється роботодавцем (утримань ЄСВ із заробітної плати немає), а фізична особа-підприємець, за себе, платить єдиний соціальний внесок лише згідно бази нарахування внеску для фізичної особи-підприємця.

У свою чергу, відповідно до ч. 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність лише 11.01.2019, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому в період з 25.10.2006 по 11.01.2019 позивач перебував в стані фізичної особи-підприємця, а відтак з 01.01.2017, незалежно від отриманого доходу, зобов`язаний був сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У зв`язку з наведеним за інформацією ІКП ITC «Податковий блок», по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок) 09.11.2018 відповідачем було нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік та за 1, 2, 3 квартали 2018 року, всього в сумі 15818,97 грн.

Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону недоїмка це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктами 3,4 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень, за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Частиною 4 ст. 25 Закону передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що податкова вимога № Ф-72495-51 від 09.11.2018 на суму 15818,97 грн. сформована на підставі та в межах наданих Головному управлінню ДФС у Рівненській області повноважень, а тому позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача не правомірні, не обґрунтовані та не підлягають до задоволення.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (, вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023) про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-72495-51 від 09.11.2018 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 11 червня 2019 року.

Суддя Зозуля Д.П.