Справа № 160/8037/18
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2019 року м. Дніпросправа № 160/8037/18
Суддя І інстанції Кучма К.С.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправними та скасування розпоряджень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» звернулось з вищевказаним адміністративним позовом до суду в якому просило визнати недійсними та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про усунення порушень ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» ліцензійних умо» від 30.07.2018 р. за № 1346 та розпорядження відповідача від 13.11.2018 р. за № 1994 «Про анулювання ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної на ринку цінних паперів) товариства.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідач необґрунтовано кваліфікував правочини, укладених ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» з ПАТ «АБ «РАДАБАНК» та з ОСОБА_1 як договори факторингу, у той час як зазначені договори є договорами відступлення права вимоги. Наслідком чого став протиправний висновок відповідача про порушення товариством факторинговою компанією положень ст.1083 глави 73 книги п`ятої ЦК України, ч.5 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», абз.19 п.24 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 р. за №913 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року позовні вимоги було задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просилf рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що позивач не усунув порушень виявлених під час перевірки, що є безумовною підставою для анулювання ліцензії та застосування інших заходів впливу. Фінансова установа отримуючи ліцензію на право надання послуг з факторингу, зобов`язана здійснювати діяльність на ринку фінансових послуг виключно шляхом укладення договорів факторингу, а не відступлення права вимоги (цесії) тощо. Фізичні особи в силу приписів ст. 1079 ЦК України не можуть бути фактором і, відповідно, не мають право надавати фінансові послуги, у тому числі у формі факторингу. Відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 13 від 04.05.2017 р. укладеного між Позивачем (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор/Клієнт) обсяг прав вимоги первісного кредитора за цим договором на день його укладення становив 711658,84 грн. (п. 1.1. Договору), в той час як за відступлення права вимоги новий кредитор має сплатити Первісному кредитору грошові кошти у сумі 712658,84 грн., (п. 2.1. Договору), які були сплачені новим кредитором на користь Первісного кредитора в рамках Попереднього договору № 2 укладеного між сторонами 26.04.2017 р. Таким чином Карташев А.В. при укладенні договору сплатив суму більшу ніж вартість права вимоги яка була у власності позивача, а тому висновки суду першої інстанції що договори відступлення права вимоги не передбачають винагороду за надання послуг із відступлення права вимоги, що є однією зі основних ознак факторингу, є помилковими. За договором про відступлення права вимоги № 13 від 04.05.2017 р. відбулася заміна кредитодавця фінансової установи, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг і є ліцензіатом, на іншу особу, яка не відноситься до фінансових установ і не є ліцензіатом, що може надавати фінансові послуги, у тому числі у формі факторингу, а тому такий договір повинен бути визнаний недійсним. Ліцензіати мають право укладати виключно договори факторингу, і укладення інших договорів, в тому числі відступлення прав вимоги, є порушенням ліцензійних умов і в подальшому призведе до порушення прав учасників ринків фінансових послуг.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції представник відповідача не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» () є суб`єктом господарської діяльності, фінансовою компанією, основним видом діяльності якого є інші види кредитування (код КВЕД 64.92).

Позивачу Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг відповідно до розпорядження №3375 від 03.08.2017 р. було видано ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг з факторингу; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до п.п.36 п.4 Положення Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 р. за № 1070/2011 Нацкомфінпослуг відповідно до покладених на неї завдань має право проводити у межах своїх повноважень самостійно або разом з іншими уповноваженими органами виїзні та безвиїзні перевірки діяльності фінансових установ.

25.07.2018 р. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» законодавства у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), що ліцензуються, за результатами якого було складено акт № 913/16-4/2.

Під час перевірки були виявлені порушення позивачем наступних положень нормативно-правових актів: ст.1083 глави 73 книги 5 ЦК України; ч.5 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», абз.19 п.24 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 р. за № 913.

У розділі VI акту № 913/16-4/2 від 25.07.2018 р. міститься детальний опис порушення, а саме: ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» уклала договори про відступлення права вимоги із фізичною особою громадянином України ОСОБА_1 , який не є банком або іншою фінансовою установою, які відповідно до закону мають право здійснювати факторингові операції (ліцензій та/або інших дозволів на надання фінансових послуг не отримував), тобто не може бути фактором за договором, а товариство, відповідно до вимог глави 73 ЦК України не мало права відступати або зобов`язатись відступити громадянину України ОСОБА_1 своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) набуте за договором.

На підставі викладеного, у акті перевірки відповідач зробив висновок про те, що укладаючи зазначені договори, товариство не виконало вимоги глави 73 ЦК України, здійснивши свою діяльність не відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та без урахування норм законів України, які встановлюють особливості такої діяльності.

Відповідно до п.13 Положення Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що затверджене Указом Президента України від 23.11.2011 р. за № 1070/2011 (у редакції, чинній на момент виникнення між сторонами правовідносин) Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання.

Керуючись п.10 ч.1 ст.28, ст.39, п.1 ч.1 ст.40 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», абз.1 та 2 ч.9 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», абз.1 ч.15 та ч.16 ст.19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», п.п.40 та п.п.41 п.4 Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що затверджене Указом Президента України від 23.11.2011 р. за № 1070/2011, на підставі акту перевірки № 913/16-4/2 від 25.07.2018 р. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було постановлено розпорядження «Про усунення порушень ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» ліцензійних умов» від 30.07.2018 р. за №1346, яким зобов`язано товариство включно до 15.09.2018 р. усунути порушення законодавства про фінансові послуги, в тому числі відповідних ліцензійних умов, встановлені актом, а саме:

статті 1083 глави 73 книги п`ятої ЦК України, відповідно до якої, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України;

частини п`ятої статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відповідно до якої, фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону;

абзацу дев`ятнадцятого пункту 24 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 р. за № 913, відповідно до якого фінансова установа зобов`язана дотримуватися вимог ст.4-18 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статей 6, 7, 9-17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Також зазначеним розпорядженням зобов`язано товариство повідомити Нацкомфінпослуг про усунення вищезазначених порушень із наданням підтверджуючих документів.

Між позивачем та відповідачем велось листування з приводу виконання цього розпорядження.

Так, відповідно до акту про невиконання ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, встановлених для виду господарської діяльності від 06.11.2018 р. за № 1314/16-4/3, на адресу відповідача від позивача надходили наступні листи: від 10.09.2018 р. за №10-1/2018 р. (вх. № 5671/ФК від 17.09.2018 р.); від 12.09.2018 р. за № 12-1/2018 р. (вх. № 5624/ФК від 13.09.2018 р.); від 29.10.2018 р. за № 15/НК/10 (вх.№613-Е від 29.10.2018 р.).

При цьому листами від 10.09.2018 р. за № 10-1/2018 р. (вх. № 5671/ФК від 17.09.2018 р.) та від 12.09.2018 р. за № 12-1/2018 р. (вх. № 5624/ФК від 13.09.2018 р.) повідомляло відповідача про вчинення заходів на виконання розпорядження «Про усунення порушень ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» ліцензійних умов» від 30.07.2018 р. за № 1346.

Листом від 29.10.2018 р. за № 15/НК/10 (вх. №613-Е від 29.10.2018 р.) товариство повідомило відповідача про те, що повторно розглянуто розпорядження № 1346 від 30.07.2018 р. щодо усунення порушень ст.1083 глави 73 книги п`ятої ЦК України щодо того, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається якщо інше не встановлено договором факторингу. Товариство зазначило, що не порушувало вищезазначені вимоги законодавства, а тому, відповідно, і не порушувало ліцензійні умови. У обґрунтування своєї позиції у листі позивач зазначив, що між товариством і громадянином України ОСОБА_1 були укладені договори відступлення права вимоги №13 та №13-9, при цьому договорами не передбачалось фінансування клієнта за рахунок відступлення права вимоги боргу, а, отже, ключова ознака за якою зазначені договори слід віднести до договорів факторингу - відсутня, таким чином вони є договорами відступлення права вимоги, а не факторингу. Враховуючи вищенаведене, а також з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16, товариство просило Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг повторно розглянути ситуацію навколо укладених договорів відступлення права вимоги боргу № 13 та 13-9 від 04.05.2017 р. та скасувати розпорядження № 1346 від 30.07.2018 р.

За результатами розгляду листів та документів товариства, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, зазначила, що надані листи та документи не підтверджують виконання розпорядження Нацкомфінпослуг від 30.07.2018 р. № 1346, що відповідно до пункту 5 частини другої статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та пункту 36 Ліцензійних умов свідчить про невиконання ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» рішення Нацкомфінпослуг, а саме розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, встановлених для виду господарської діяльності, про що складено Акт про невиконання ТОВ «ФК Фінгруп Фактор» розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, встановлених для виду господарської діяльності від 06.11.2018 р. за № 1314/16-4/3.

Розглянувши акт відповідач постановив розпорядження «Про анулювання ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» від 13.11.2018 р. за № 1994.

Розпорядження обґрунтовано невиконанням позивачем розпорядження Нацкомфінпослуг від 30.07.2018 р. за №1346 «Про усунення порушень ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» ліцензійних умов», у зв`язку із чим на підставі п.5 ч.2, абз.5 ч.4 та ч.8 ст.16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», п.п.40 п.4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 р. № 1070, постановлено анулювати ліцензії ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор», що видані розпорядженням Нацкомфінпослуг від 03.08.2017 р. за № 3375 на провадження господарської діяльності, а саме - на надання послуг з факторингу та на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 04.05.2017 р. ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» (первісний кредитор) та громадянин України ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) (новий кредитор) уклали Договір відступлення прав вимоги № 13.

Відповідно до пункту 1.1. Договору відступлення прав вимоги № 13 у порядку та на умовах визначених цим договором, та на виконання умов Попереднього договору № 2, укладеного 26.04.2017 р. первісний кредитор відступає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за наступним договором, що укладений між ПАТ «АБ «РАДАБАНК» та ТОВ ЗАВОД «СПЕЦЛИТ`Є» (боржник) - Кредитний договір № 2815/ЮКР/О від 18.06.2015 р. зі всіма додатковими угодами та договорами про внесення змін до нього.

Згідно із пунктом 1.4 Договору відступлення прав вимоги № 13 до нового кредитора переходять всі без винятку права та обов`язки первісного кредитора за Кредитним договором.

Пунктом 2.3. Договору відступлення прав вимоги № 13 визначено, що з моменту переходу до нового кредитора всіх прав кредитора у відношенні до боржника. Новий кредитор має право розпоряджатися цими правами на власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги за Кредитним договором без будь-яких обмежень.

04.05.2017 р. між ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» (первісний кредитор) та громадянином ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) (новий кредитор) було укладено Договір відступлення прав вимоги № 13/1.

Відповідно до пункту 1.1. Договору відступлення прав вимоги № 13/1, у порядку та на умовах визначених цим договором, та на виконання умов Попереднього договору № 1, укладеного 26.04.2017 р., первісний кредитор відступає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за наступним договором, що укладений між ПАТ «АБ «РАДАБАНК» та ТОВ ЗАВОД «СПЕЦЛИТ`Є» (боржник) - Кредитний договір № 6016/ЮКР/0 від 06.07.2016 р. зі всіма додатковими угодами та договорами про внесення змін до нього

Згідно із пунктом 1.4 Договору відступлення прав вимоги № 13/1 до нового кредитора переходять усі без винятку права та обов`язки первісного кредитора за Кредитним договором.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що умови зазначених договорів відступлення прав вимоги не передбачають винагороду за надання послуги із відступлення права вимоги, зокрема, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю, дисконтів, тощо.

Таким чином, Договорам відступлення прав вимоги № 13/1 та № 13 не притаманна уся сукупність ознак, яка дозволяє їх кваліфікувати як договори факторингу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 350 Господарського кодексу України факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.

У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим, із частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У статті 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

З матеріалів справи вбачається, що 18.06.2015р. між ПАТ «АБ «РАДАБАНК» та ТОВ ЗАВОД «СПЕЦЛИТ`Є» укладено Кредитний договір №2815/ЮКР/0 (далі - Кредитний договір) з сіми додатковими договорами до Кредитного договору, один договір іпотеки з двома додатковими договорами до нього, один договір поруки.

28.04.2017р. між ПАТ «АБ «РАДАБАНК» (первісний кредитор) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНГРУП ФАКТОР» (новий кредитор) укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2 за Кредитним договором № 2815/ЮКР/0 від 18.06.2015 року.

Відповідно до пункту 1.1 Договору № 2, первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) прав вимоги первісного кредитора за Кредитним договором № 2815/ЮКР/О від 18.06.2015р. зі всіма додатковими угодами та договорами про внесення змін до нього, який укладений між первісним кредитором та ТОВ ЗАВОД «СПЕЦЛИТ`Є» (ідентифікаційний код -30797327) (надалі - боржник).

Відповідно до пункту 1.4 Договору № 2 датою переходу прав вимоги первісного кредитора за кредитним договором до нового кредитора вважається дата надходження у повному обсязі ціни договору, передбаченої п. 2.1 цього Договору, на рахунок первісного кредитора відповідно до п.2.2 цього Договору. До нового кредитора переходять права вимоги до боржника в повному обсязі і на умовах, визначених кредитним договором, що станом на 28.04.2017р. становить 711658,84 гривень.

Згідно з пунктом 2.1 Договору № 2 первісний кредитор та новий кредитор домовилися, що ціна Договору (ціна відступлення прав вимог за Кредитним договором) складає 711658,84 гривень та повинна бути сплачена новим кредитором відповідно до пункту 2.2. цього Договору, у день підписання цього Договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору № 2 новий кредитор 28.04.2017р. сплатити ціну Договору (ціна відступлення прав вимоги за кредитним договором) шляхом перерахування суми, зазначеною в п.2.1 цього договору.

Пунктом 3.7. Договору № 2 визначено, що новий кредитор має право здійснювати "-ступне відступлення Права вимоги третім особам.

04.05.2017р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНГРУП ФАКТОР» (первісний кредитор) та громадянин України ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) (новий кредитор) уклали Договір відступлення прав вимоги № 13.

Згідно пункту 1.1. Договору № 13 у порядку та на умовах визначених цим договором, та на виконання умов Попереднього договору № 2, укладеного 26.04.2017р. первісний кредитор відступає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за наступним договором, що укладений між ПАТ «АБ «РАДАБАНК» та ТОВ ЗАВОД «СПЕЦЛИТ`Є» (боржник) - Кредитний договір № 2815/ЮКР/О від 18.06.2015р. зі всіма додатковими угодами та договорами про внесення змін до нього.

Згідно із пунктом 1.4 Договору № 13 до нового кредитора переходять всі без винятку права та обов`язки первісного кредитора за Кредитним договором.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Договору № 2 новий кредитор зобов`язаний перерахувати первісному кредитору за відступлення прав вимоги за Кредитним договором суму 712658,84 гривень.

Пунктом 2.3. Договору № 13 визначено, що з моменту переходу до нового кредитора всіх прав кредитора у відношенні до боржника, новий кредитор має право розпоряджатися цими правами на власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги за Кредитним договором без будь-яких обмежень.

18.06.2015р. між ПАТ «АБ «РАДАБАНК» ТОВ ЗАВОД «СПЕЦЛИТ`Є» укладено Кредитний договір №6016/ЮКР/0 (далі - Кредитний договір), один договір застави, один договір поруки.

04.05.2017р. між ПАТ «АБ «РАДАБАНК» (первісний кредитор) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНГРУП ФАКТОР» (новий кредитор) укладено Договір про відступлення прав вимоги № 3 за Кредитним договором № 6016/ЮКР/0 від 06.07.2016 року.

Згідно з пунктом 1.1 Договору № 3 первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає набуває) прав вимоги первісного кредитора за Кредитним договором № 6016/ЮКР/0 від 06.07.2016р. зі всіма додатковими угодами та договорами про внесення змін до нього, який укладений між первісним кредитором та ТОВ ЗАВОД «СПЕЦЛИТ`Є» (ідентифікаційний код 30797327) (боржник).

Відповідно до пункту 1.4 Договору № 3, датою переходу прав вимоги первісного кредитора за Кредитним договором до нового кредитора вважається дата надходження у повному обсязі ціни договору, передбаченої п. 2.1. цього Договору, на рахунок первісного кредитора відповідно до п.2.2. цього Договору. До Нового Кредитора переходять права вимоги до Боржника в повному обсязі і на умовах, визначених Кредитним договором, що станом на 28.04.2017р. становить 1503280,81 гривень.

Згідно з пунктом 2.1 Договору № 3 первісний кредитор та новий кредитор домовилися, що ціна Договору (ціна відступлення прав вимог за Кредитним договором) складає 1 503 114,49 гри. та повинна бути сплачена новим кредитором відповідно до пункту 2.2. цього Договору, у день підписання цього Договору.

Відповідно до п. 2.2 новий кредитор 28.04.2017р. сплатити ціну Договору (ціна відступлення прав вимоги за Кредитним договором) шляхом перерахування суми, зазначеною в п.2.1 цього договору.

Пунктом 3.7 Договору № 3 визначено, що новий кредитор має право здійснювати наступне відступлення Права вимоги третім особам.

04.05.2017р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНГРУП ФАКТОР» (первісний кредитор) та громадянином ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) (новий кредитор) було укладено Договір відступлення прав вимоги № 13/1, один договір застави, один договір поруки.

Згідно з пунктом 1.1. Договору № 13/1, в порядку та на умовах визначених цим договором, та на виконання умов Попереднього договору № 1, укладеного 26.04.2017р., первісний кредитор відступає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за наступним договором, що укладений між ПАТ «АБ «РАДАБАНК» та ТОВ ЗАВОД «СПЕЦЛИТ`Є» (боржник) - Кредитний договір № 6016/ЮКР/0 від 06.07.2016р. зі всіма додатковими угодами та договорами про внесення змін до нього

Згідно із пунктом 1.4 Договору № 4 до нового кредитора переходять усі без винятку права та обов`язки первісного кредитора за Кредитним договором.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Договору № 13/1 новий кредитор зобов`язаний перерахувати первісному кредитору за відступлення прав вимоги за Кредитним договором суму 1 504 280,81 гривень.

Пунктом 2.2. Договору № 4 визначено, що з моменту переходу до нового кредитора всіх прав кредитора у відношенні до боржника, новий кредитор має право розпоряджатися цими правами на власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги за Кредитним договором без будь-яких обмежень

За таких обставин ТОВ «ФК «ФІНГРУП ФАКТОР» (первісний кредитор) уступив право вимоги до ТОВ ЗАВОД «СПЕЦЛИТ`Є» (боржника) при цьому колегія суддів зазначає, і як вірно встановлено судом першої інстанції, вище переліченими договорами не передбачено жодної додаткової плати за відступлення прав вимоги, вони передбачають перехід номінальної вартості права вимоги до ОСОБА_1 , і та різниця між номінальною вартістю права вимоги і яка фактично сплачена ОСОБА_1 , як на тому наполягає апелянт в обґрунтування своєї позиції щодо наявності факторингових відносин, не може братися до уваги, оскільки при цесії право вимоги також може бути передано як за плату, так і безоплатно, а тому така ознака як платність може бути притаманна також і договору відступлення права вимоги.

Також слід зауважити, що договорам відступлення права вимоги укладених з ОСОБА_1 не притаманна основна ознака щодо суб`єктивного складу сторін договору факторингу, враховуючи, що ОСОБА_1 не є ані банком, ані фінансовою установою, що може виступати фактором у цих правовідносинах

Крім того колегією суддів зазначається, що укладені між ТОВ «ФК «ФІНГРУП ФАКТОР» та ОСОБА_1 договори не визнавалися в судовому порядку нечинними, а тому висновки контролюючого органу щодо порушення з боку позивача ліцензійних умов є безпідставними.

Зазначені обставини справи спростовують виявлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з боку позивача порушень ст.1083 глави 73 книги 5 ЦК України; ч.5 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», абз.19 п.24 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 р. за № 913, та як наслідок протиправність оскражених розпоряджень.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 05 червня 2019 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник