Справа № 160/3296/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Справа № 160/3296/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.04.2019р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 02.05.2019р., просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачеві пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003р. за її вибором згідно ч.2 ст.10 Закону №1058-ІV;

- зобов`язати відповідача призначити позивачеві пенсію за віком по ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 12.10.2018р.;

- стягнути з відповідача витрати на юридичні послуги в сумі 2000 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 12.11.1996р. їй було призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог Закону №1788, а з 01.01.2004р. набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003р. Позивач вказує на те, що 12.11.2018р. їй виповнилося 67 років і вона набула права на пенсію за віком за нормами Закону №1058-ІV від 09.07.2003р., а тому вона звернулася до пенсійного органу із заявою щодо перерахунку раніше призначеної їй пенсії за віком по Списку №1 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте, отримала лист від 31.10.2018р., у якому зазначено про відсутність підстав для перерахунку пенсії на підставі довідки №56 від 01.10.2018р. про підтвердження періоду роботи на пільгових умовах за Списком №1 на «Павлоградському хімічному заводі» з 01.07.1986р. по 30.03.2009р., оскільки вказаний пільговий стаж вже було зараховано позивачеві при призначенні їй пенсії, а також і отримала лист від 05.02.2019р., в якому пенсійний орган повідомляє про відсутність підстав для переведення позивача на пенсію відповідно до ст.114 Закону №1058, оскільки позивач використала своє право на призначення довічної пенсії за віком. Позивач вважає, що за нормами ст.10 Закону №1058 вона має право на пенсію за віком по ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте відповідач незаконно відмовив їй про призначення/перерахунок такої пенсії. Окрім того, позивач зазначає, що за юридичні послуги нею було сплачено 2000,00 грн., які підлягають компенсації. У відповіді на відзив позивач просить про аналогічне (а.с.70).

Ухвалою суду від 07.05.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

17.05.2019р. на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог посилаючись на те, що з 12.11.1996р. позивачеві була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1. В подальшому, позивач неодноразово зверталася із заявами про перерахунок пенсії та, зокрема, з 01.05.2010р. позивачеві було проведено перерахунок пенсії за віком по стажу за уточнюючою довідкою ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод» №93 від 03.06.2009р. 12.10.2018р. позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку пенсії по стажу згідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі уточнюючої довідки ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод» №56 від 01.10.2018р., проте, оскільки період роботи позивача по Списку №1 з 01.07.1986р. по 30.03.2009р. вже було зараховано при проведенні зазначеного перерахунку пенсії з 01.05.2010р. Щодо позовних вимог про призначення позивачеві пенсії за віком по ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то відповідач вказує на те, що пенсія за віком на пільгових умовах, що призначалася за нормами ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пенсія за віком на пільгових умовах, що призначається за нормами ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» після 01.10.2017р. є одним і тим же видом пенсії за віком, а отже, за нормами ч.2 ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач має право перейти на пенсію по інвалідності або на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, а тому, для задоволення наведених позовних вимог відсутні законні підстави. Окрім того, відповідач вказує на те, що до позову позивачем не надано договору про надання юридичних послуг, відсутність якого не дає можливості пересвідчитися у дійсній домовленості сторін щодо розміру витрат на такі послуги, їх обґрунтованості та порядку їх обчислення. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на постанову Верховного Суду від 03.04.2018р. у справі №К9901/13823/18 (753/8128/16-а) (а.с.32-34).

Згідно з п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч.2 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 06.06.2019р. у межах строку, встановленого ч.2 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

З 12.11.1996р. ОСОБА_1 отримує пенсію за віком по Списку №1, призначену відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується копією протоколу №4029 від 14.11.1996р., наявною в матеріалах справи (а.с.41).

12.10.2018р. ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про перерахунок її пенсії (пільговий стаж) відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої додала довідку ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод» №56 від 01.10.2018р. уточнюючу пільговий характер роботи та умови праці за період з 01.07.1986р. по 30.03.2009р. за Списком №1, що підтверджується копіями відповідної заяви та довідки (а.с.16, 56-57).

Розпорядженням від 22.10.2018р. по особовому рахунку № НОМЕР_1 позивачеві було відмовлено у проведенні такого перерахунку у зв`язку з відсутністю підстав (а.с.58).

Також і листом №70/03/22-19 від 31.10.2018р. позивачеві було повідомлено про відсутність підстав для перерахунку пенсії на підставі довідки №56 від 01.10.2018р. про підтвердження періоду роботи на пільгових умовах за Списком №1 на «Павлоградському хімічному заводі» з 01.07.1986р. по 30.03.2009р. у зв`язку з тим, що вказаний пільговий стаж вже було зараховано позивачеві при призначенні їй пенсії (а.с.11).

19.11.2018р. позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується її копією (а.с.35).

Листом №86/03.22-19 від 29.11.2018р. пенсійний орган повідомив позивача про те, що їй вже була призначена пенсія за віком з 12.11.1996р. з урахуванням пільгового стажу роботи за Списком №1, а також і враховуючи, що ст.114 Закону №1058 набрала чинності з 01.10.2017р., відсутні підстави для призначення вдруге позивачеві пенсії за віком відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується його копією (а.с.36).

Окрім того, листом №1363/Ф-07 від 05.02.2019р. пенсійний орган повідомив позивача про відсутність підстав для переведення позивача на пенсію відповідно до ст.114 Закону №1058, оскільки позивач використала своє право на призначення довічної пенсії за віком (а.с.13).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з бездіяльністю пенсійного органу щодо не нарахування позивачеві пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003р. за її вибором згідно ч.2 ст.10 Закону №1058-ІV, а тому позивач просить зобов`язати відповідача призначити позивачеві пенсію за віком по ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 12.10.2018р.

При цьому, з урахуванням вищенаведених обставин справи, судом підлягають перевірці саме дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком по ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки, в даному випадку, відповідачем не була вчинена бездіяльність (пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень), а вчинені активні дії, які підлягають у розгляді заяв позивача та надання відповідей на її звернення, які оформлені розпорядженням та листами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову позивача, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788), у редакції чинній на момент призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 - 12.11.1996, було визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Отже, з 1 січня 2004 року Закон №1058 є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Пунктом 16 наведеного розділу Закону №1058 визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (01.10.2017р.) мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Згідно положень ст.9 Закону №1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень Закону №1788 може бути призначена пенсія за вислугу років.

При цьому, ст.10 Закону №1058 визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Аналізуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що чинним пенсійним законодавством України передбачено чотири види пенсій, при цьому, особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Окрім того, особи, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України в питаннях пенсійного забезпечення мають пільгу, яка виражається у зниженні пенсійного віку, проте, вид пенсії, що їм призначається - це пенсія за віком, яка згідно вищенаведених положень законодавства призначається, перераховуються та виплачується у відповідності до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, як вбачається з матеріалів справи, з 12.11.1996р. позивачеві була призначена пенсія за віком на пільгових умовах по Списку №1 згідно до вимог ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується копією протоколу №4029 від 14.11.1996р., наявною в матеріалах справи (а.с.41).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148 від 03.10.2017р. (далі - Закон №2148) Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян", зокрема, статтею 114, п.1 ч.2 якої встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У зв`язку з вищенаведеними змінами у пенсійному законодавстві, 19.11.2018р. позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.35).

Листами №86/03.22-19 від 29.11.2018р. та №1363/Ф-07 від 05.02.2019р. пенсійний орган повідомив позивача про відсутність підстав для переведення позивача на пенсію відповідно до ст.114 Закону №1058, оскільки позивач використала своє право на призначення довічної пенсії за віком, а враховуючи, що ст.114 Закону №1058 набрала чинності з 01.10.2017р., відсутні підстави для призначення вдруге позивачеві пенсії за віком відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується його копією (а.с.13,36).

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм пенсійного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що, оскільки, позивач з 12.11.1996р. вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.13 Закону №1788, то підстави для призначення їй вдруге пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, але відповідно до ст.114 Закону №1058, в редакції Закону №2148, що є одним і тим самим видом довічної пенсії, у пенсійного органу були відсутні.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції Верховний Суд, викладеною у його постановах від 14.05.2019р. у справах №185/757/17 та №337/851/17, від 27.02.2019р. у справі №336/84/16-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем наведено достатньо підстав, які свідчать про законність та обґрунтованість вчинення дій щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком по ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, за ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, покладається на кожну сторону, тобто, у даному випадку, на позивача.

Однак, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність дій пенсійного органу щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком по ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням встановлених судом обставин у справі щодо призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ще з 12.11.1996р. та правової позиції Верховного Суду, наведеною вище.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії пенсійного органу щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 по ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд приходить до висновку, що пенсійний орган, відмовляючи позивачеві у призначенні такої пенсії у зв`язку з тим, що вона вже отримує довічну пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, тобто вдруге, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом не встановлено порушення відповідачем прав та інтересів позивача на належне пенсійне забезпечення, оскільки позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 призначена і виплачується з 12.11.1996р., прав та інтересів позивача у зв`язку з чим підстав для повторного призначення пенсії одного виду (пенсії за віком) у відповідача немає, а тому слід відмовити позивачеві у задоволені даних позовних вимог.

Виходячи з того, що у адміністративного суду відсутні обґрунтовані правові підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 по ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (основної вимоги), а, відповідно, відсутні підстави для задоволення і похідних вимог позивача про зобов`язання пенсійного органу призначити позивачеві пенсію за віком по ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 12.10.2018р.

Приймаючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Отже, з урахуванням того, що у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову, судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем за квитанцією № від 08.04.2019р., а також і витрати на юридичні послуги у розмірі 2000,00 грн. слід покласти на позивача за нормами ст.134, ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 134, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача згідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва