Справа № 460/125/19
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2019 року м. Рівне №460/125/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Мороза Д.Ю., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

позивача: Виноградова-Мацнєва Є.В.,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування вимоги,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги від 08.01.2019 №Ф-20498-17 про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15228,60грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Ця допомога є єдиним доходом, а її сума є значно меншою від необхідного місячного платежу за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відтак, спірна вимога є протиправною.

Ухвалою від 11.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Головне управління ДФС у Рівненській області скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказує, що позивач перебуває на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа підприємець (дата державної реєстрації 09.06.2009) і як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат) (дата встановлення ознаки незалежної професійної діяльності 31.08.2018) зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. На момент формування спірної вимоги про сплату боргу позивач в стані припинення підприємницької діяльності не перебувала. Обґрунтовуючи правомірність спірної вимоги, відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 08.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що під час догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку не займалася підприємницькою діяльністю, жодного іншого доходу, крім допомоги від держави не мала. Про цей факт достеменно було відомо в органі доходів і зборів. Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за неї сплачував орган соціального захисту. Просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання не прибула, просила розгляд справи провести у письмовому провадженні.

Враховуючи положення ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглянув справу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши позовну заяву, відзив та заперечення на відзив, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , була зареєстрована як фізична особа-підприємець 09.06.2009, номер запису про державну реєстрацію 2 608 000 0000 021765. Перебувала на обліку у контролюючому органі як платник податків з 10.06.2009 за №28273. Вид господарської діяльності згідно з КВЕД: 69.10 діяльність у сфері права. 07.12.2018 припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням, номер запису про державну реєстрацію 4021765. Ці обставини підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.04.2019 (а.а.с.80-83).

08.01.2019 Головне управління ДФС у Рівненській області сформувало та надіслало ОСОБА_5 - ОСОБА_4 . вимогу №Ф-20498-17 про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15228,60грн (а.с.21).

Вважаючи вказану вимогу відповідача протиправною позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464-VI).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, застрахована особа фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

У силу вимог пунктів 4, 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема: фізичні особи підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме - юридичну практику, в тому числі адвокатську, та отримують дохід від цієї діяльності.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз.2 ч.1 ст.5 Закону №2464-VI).

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз.2 п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI).

Поряд з цим, у силу вимог абзацу 7 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема, органи, які виплачують допомогу відповідно до законодавства для осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Взяття на облік осіб, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз.2 ч.1 ст.5 Закону №2464-VI).

Абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки та компенсації відповідно до законодавства.

Нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу (абз.3 п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI).

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця,крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №178 затверджено Порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії осіб (далі Порядок №178).

Порядок №178 визначає механізм сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зокрема, за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Так, в силу вимог пп.2 п.2 Порядку №178, єдиний внесок за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нараховується на суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий звітний період.

При цьому, єдиний внесок визначається у розмірі мінімального страхового внеску за кожну особу, встановленого законом (абз.2 п.3 Порядку №178).

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на кожну особу, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом (абз.4 п.3 Порядку №178).

У силу вимог пп.2) п.4 Порядку №178, обчислення єдиного внеску за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, провадиться районними (міськими) управліннями праці та соціального захисту населення.

Сплата єдиного внеску за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, здійснюється в межах та за рахунок загального обсягу видатків, передбачених в Державному бюджеті України на відповідний рік для Пенсійного фонду України ( пп.1) п.6 Порядку №178).

Відповідно до пп.1) п.9 Порядку №178, сплата єдиного внеску припиняється з дати припинення виплати грошового забезпечення, допомоги або компенсації.

З наданої відповідачем на вимогу суду інформації вбачається, що згідно з обліковими даними органу доходів і зборів позивач станом на 31.12.2018 мала борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 13362,36 грн. Станом на 21.01.2019 борг збільшився на 2457,18грн і становив 15819,54грн (а.с.35).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради та отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, зокрема:

- за дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - у періоди з 01.11.2012 по 31.10.2014 та з 01.11.2014 по 05.10.2015;

- за сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - у періоди з 01.02.2016 по 31.01.2019.

У періоди з 15.01.2013 по 05.10.2015 та з 01.02.2016 по 19.12.2018 Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради проводило нарахування та сплату за позивача єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вищезазначені обставини підтверджуються свідоцтвами про народження дітей від 11.10.2012, від 26.01.2016 та довідкою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 19.12.2018 №В-3052 (а.а.с.94-95, 16).

Тобто, спірною вимогою відповідач зобов`язує позивача сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за той самий період, у якому за неї сплачував такі внески орган соціального захисту.

Наразі законодавством не врегульовано порядок адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за умови одночасного отримання особою допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та перебування такої особи у статусі фізичної особи - підприємця без фактичного здійснення підприємницької діяльності та відсутності доходу.

Проте, системний аналіз норм Закону №2464-VI дає підстави для висновку про те, що метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Отже, в розумінні Закону №2464-VI ОСОБА_6 була застрахованою особою, за яку єдиний внесок регулярно нараховував та сплачував орган соціального захисту. Ця обставина виключає обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску, зокрема, у період наявності в неї статусу фізичної особи підприємця.

Крім того, як встановлено судом, 07.12.2018 ОСОБА_6 припинила підприємницьку діяльність.

Не зважаючи на цю обставину, за даними відповідача борг позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у період з 31.12.2018 по 21.01.2019 збільшився на 2457,18грн.

Жодних обґрунтувань збільшення боргу відповідачем суду не надано.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Вирішуючи даний спір, суд врахував рішення Європейського суду з прав людини у справах Сєрков проти України (Serkov v. Ukraine) (заява №39766/05), Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine) (заяви №23759/03 та №37943/06), якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

При цьому, наведені рішення Європейського суду були враховані з огляду на те, що, не зважаючи на відмінну від податку правову природу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, адміністрування останнього здійснюється відповідно до вимог Податкового кодексу України.

В сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.01.2019 №Ф-20498-17 в сумі 15228,60грн.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, Головне управління ДФС у Рівненській області, як суб`єкт владних повноважень, не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області, судові витрати в сумі 768,40 грн (судовий збір), сплачені згідно з квитанцією від 06.02.2019 №.1, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.27).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул.Відінська, 12, м.Рівне, 33028, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області від 08.01.2019 №Ф-20498-17 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 15228,60грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління ДФС у Рівненській області (), суму судового збору у розмірі 768,40грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 червня 2019 року.

Суддя Дудар О.М.