Справа № 500/2820/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4413/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача Золотун І.В.

за участю представника третьої особи Оленяк В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 , прийняте суддею Подлісною І.М. о 12 годині 27 хвилині у місті Тернополі, повний текст складений 04.03.2019 у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуна Ігоря Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання дій протиправними,-

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1., позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуна Ігоря Володимировича в якому просить визнати протиправними дії останнього щодо невнесення відомостей до Державного земельного кадастру, скасувати рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №РВ-018 від 28.11.2018, та №РВ-018 від 12.12.2018 і зобов`язати повторно розглянути заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 позов задоволено.

Визнано дії державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуна Ігоря Володимировича щодо невнесення відомостей до Державного земельного кадастру протиправними.

Рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-018 від 28.11.2018 і №РВ-018 від 12.12.2018 - скасовано.

Зобов`язано державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуна Ігоря Володимировича повторно розглянути заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Задовольняючи позов, суд провів аналіз статей Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про Державний земельний кадастр», постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, якою затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру, та прийшов висновку, що акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до п.3.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, межові знаки не встановлюються, зокрема як і в досліджуваному питанні, коли межі земельних ділянок громадян є в наявності (встановлені) в натурі (на місцевості) і збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами, а також спори із суміжними землекористувачами відсутні.

Додатковим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 заяву ОСОБА_1 задовольнено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь позивача судові витрати із сплати судового збору в сумі 3524,0 грн. та 1834,60 грн. витрат пов`язаних із явкою до суду.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що позивачем виготовлено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особистого селянського господарства, тобто здійснюється формування нових земельних ділянок.

Відповідачем виявлено невідповідність документів ст.50 Закону України «Про землеустрій», оскільки у проектах землеустрою відсутній акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який є обов`язковою складовою проекту землеустрою у разі формування земельної ділянки.

Суд помилково покликався на ст.55 Закону України «Про землеустрій», позаяк, проекти землеустрою розроблялись позивачем відповідно до вимог ст.50 вказаного Закону.

Невідповідність вимогам до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа є однією з підстав, поряд з невідповідністю проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок вимогам законодавства (ст.50 Закону) у внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

Після прийнятого оскарженого рішення відповідачем, позивачу необхідно повторно звернутись із відповідними заявами, оскільки розгляд доопрацьованого електронного документа, законодавством не передбачено.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на ст.79-1 Земельного кодексу України підтвердив неправомірність дій Державного кадастрового реєстратора.

З аналізу п.2.1 Інструкції, складання акту приймання-передачі межових знаків на зберігання до державної реєстрації і прийняття рішення про затвердження проектів землеустрою забороняється, чим спростовує доводи апеляційної скарги.

Покликання на ст.55, а не ст.50 Закону України «Про землеустрій» є опискою і не впливає на суть вирішення правовідносин.

Покликання на валідність електронного документа є необґрунтоване, так як про подібне не було наведене в оскаржуваному рішенні про відмову.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача і третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до укладених договорів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з ОСОБА_3 (договір №12 від 22.05.2018) і ОСОБА_4 (договір №18 від 21.09.2018), фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було виготовлено технічні документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та через Електронні сервіси Держгеокадастру 20.11.2018 і 02.12.2018 подано на державну реєстрацію земельних ділянок.

За результатами розгляду поданих документів рішеннями кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуна І.В. №РВ-018 від 28.11.2018 та №РВ-018 від 12.12.2018 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: не враховано приписи ст.50 Закону України «Про землеустрій» - відсутній акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); подання заявником документів не в повному обсязі.

Зокрема, відповідачем у спірних рішеннях рекомендовано: «Доповнити склад документації актом приймання-передачі межових знаків на зберігання, як обов`язкової складової проекту землеустрою (ст.50 Закону України «Про землеустрій»)».

Не погоджуючись з такими рішеннями суб`єкта владних повноважень ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуна І.В. щодо невнесення відомостей до Державного земельного кадастру є протиправними, а рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-018 від 28.11.2018 і №РВ-018 від 12.12.2018 підлягає скасуванню, виходячи з наступного:

Організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру регулюються Законом України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон №3613) постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, якою затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок № 1051).

Відповідно до ч.2, 4 ст.9 Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій - частина 6 зазначеної статті.

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа - частина 4 статті 24 Закону №3613.

Відповідно до пункту 111 Порядку № 1051, державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:

1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку;

2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

- здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

- робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку;

- надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;

- приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Згідно п.15 Порядку №1051, документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, подається Державному кадастровому реєстраторові, що здійснює внесення таких відомостей у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про землеустрій» та у формі електронного документа відповідно до вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Частиною четвертою - шостою статті 186-1 Земельного кодексу України, встановлено, що розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною першою та третьою статті 50 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

завдання на розроблення проекту землеустрою;

пояснювальну записку;

копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці;

розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

кадастровий план земельної ділянки;

матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

матеріали погодження проекту землеустрою.

З системного аналізу даних норм вбачається, що статтею 50 Закону України «Про землеустрій» чітко визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, включають акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки).

Апеляційним судом встановлено, що за результатами перевірки поданих проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства в с.Цеценівка на території Цеценівської сільської ради та ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1, розроблених ФОП ОСОБА_1 , державним кадастровим реєстратором відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуном І.В. виявлено їх невідповідність вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій». Зокрема, враховуючи, що даною документацією із землеустрою здійснюється формування земельної ділянки, вона повинна містити акт приймання-передачі межових знаків на зберігання. У даних проектах землеустрою згаданий акт відсутній.

Відповідно до частини першої, другої статті 198 Земельного кодексу України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає:

а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки;

б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами;

в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості;

г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі;

ґ) виготовлення кадастрового плану.

Тобто, на етапі визначення меж земельної ділянки передбачено її погодження з суміжними власниками та землекористувачами.

Пункт 3 Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, визначений додатком 2 до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженого наказом Держкомзему від 18.05.2010 №376, фіксує наявність претензій щодо меж власниками/користувачами суміжних земельних ділянок. Таким чином, тільки на етапі здійснення кадастрової зйомки здійснюється погодження меж новосформованої земельної ділянки із власниками/користувачами суміжних земельних ділянок.

З урахуванням вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 , межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації.

Апеляційний суд погоджується з твердженням апелянта, що ФОП ОСОБА_1 . виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, тобто здійснюється формування нових земельних ділянок.

Отже, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність чи користування, оскільки формується нова земельна ділянка. При чому, попередні земельні ділянки також не були погоджені із суміжними землекористувачами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 серпня 2018 (справа №806/5280/15), від 28 березня 2019 (справа №911/510/18), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що Державний кадастровий реєстратор відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотун І.В. діяв відповідно до зазначених вимог чинного законодавства та підставно прийняв рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-018 від 28.11.2018 і №РВ-018 від 12.12.2018.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області задовольнити.

Скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 500/2820/18 та ухвалити постанову, якою в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення виготовлено 04.06.2019 року.