Справа № 520/10414/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 р. Справа № 520/10414/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Кухар М.Д.) від 13.02.2019 року (повний текст рішення складено 28.02.2019 р.) по справі № 520/10414/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський жировий комбінат"

до Державної фіскальної служби України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Харківський жировий комбінат", звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача, що оформлені квитанцією №1 від 15.06.2018р., щодо неприйняття до реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування №3 від 08.06.2018р. до податкової накладної №160 від 29.04.2015р.;

- зобов`язати відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування №3 від 08.06.2018р. до податкової накладної №160 від 29.04.2015р.;

- визнати протиправними дії відповідача, що оформлені квитанцією №1 від 31.07.2018р., щодо неприйняття до реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування №9 від 27.07.2018р. до податкової накладної №160 від 29.04.2015р.;

- зобов`язати відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування №9 від 27.07.2018р. до податкової накладної №160 від 29.04.2015р.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачем протиправно було відмовлено у прийнятті до реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування розрахунків коригування до податкової накладної №160 від 29.04.2015 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії відповідача, що оформлені квитанцією №1 від 15.06.2018р., щодо неприйняття до реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування №3 від 08.06.2018р. до податкової накладної №160 від 29.04.2015р.

Зобов`язано відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування №3 від 08.06.2018р. до податкової накладної №160 від 29.04.2015р.

Визнано протиправними дії відповідача, що оформлені квитанцією №1 від 31.07.2018р., щодо неприйняття до реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування № 9 від 27.07.2018р. до податкової накладної №160 від 29.04.2015р.

Зобов`язано відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування №9 від 27.07.2018р. до податкової накладної №160 від 29.04.2015р.

Стягнуто з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору в загальному розмірі 7048,00 грн.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції невірно застосував положення діючого законодавства. Зазначив, що розрахунок коригування до податкової накладеної, з дати складання якої минуло більше 1095 календарних днів, не може бути зареєстрований в Єдиному державному реєстрі податкових накладних у зв`язку із сплавом терміну, встановленого статтями 257 Цивільного кодексу України та 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 26.03.2015 року між Публічним акціонерним товариством Запорізький олія жиркомбінат (далі - ПАТ ЗОЖК) та ПАТ Харківський жировий комбінат був укладений договір поставки №120 (далі - договір).

У відповідності до п.1.1., 1.6. договору позивач зобов`язався передати в установлений строк товар у власність ПАТ ЗОЖК, а останній зобов`язався оплатити вказаний товар на умовах, що передбачені у договорі.

У відповідності до умов договору, ПАТ ЗОЖК у період з 26.03.2015р. по 29.04.2015р. здійснило передплату за товар у розмірі 45000000 грн. в т.ч. ПДВ.

Зокрема, ПАТ ЗОЖК 29.04.2015р. здійснило оплату вартості товару у розмірі 6000000 в т.ч. ПДВ, що підтверджується випискою по розрахунковому рахунку 5310 від 29.04.2015р., та звітом про дебетові і кредитові операції по рахунку.

Позивачем здійснено реєстрацію податкової накладної № 160 від 29.04.2015р. (реєстраційний номер ), про що свідчить квитанція №1 від 06.05.2015р. 15:29.

Станом на 08.07.2015 року, позивач на виконання договірних зобов`язань здійснив поставку товару на загальну суму 7 225 666,98 грн. в т.ч. ПДВ.

В період з 27.08.2015 року по 30.11.2015 року включно, у зв`язку з істотним зменшенням обсягів виробництва на підприємстві, на підставі письмових угод позивач здійснив повернення передплати у загальному розмірі 32 200 000 грн., а ПАТ ЗОЖК додатково повернув товар на загальну суму 3042,24 грн., при цьому заборгованість позивача за договором №120 стала 5 578 784,14 грн. (станом на 01.12.2015р.)

29.12.2017 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань ПАТ ЗОЖК зареєструвало зміну типу товариства на Приватне акціонерне товариство, у зв`язку з чим найменування товариства з 29.12.2017р. - Приватне акціонерне товариство Запорізький оліяжиркомбінат або ПРАТ ЗОЖК.

На виконання додаткової угоди №5 від 01.06.2018 року до договору, позивач платіжним дорученням №060048 від 08.06.2018 року повернув контрагенту кошти у розмірі 1300000 грн.

Також, 08.06.2018 року позивач склав Розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №3 до податкової накладної №160 від 29.04.2015р., який було направлено на реєстрацію в ЄРПН 15.06.2018 року.

15.06.2018 року позивач отримав від ДФС квитанцію №1, в якій зазначено про неприйняття документу. У якості обґрунтування, зазначено наступні причини: Документ не може бути прийнятий - порушено вимоги статті 102 ПК України та пункту б Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2010, а саме: дата складання податкової накладної не може бути меншою ніж 1095 календарних днів від дати складання розрахунку коригування.

На виконання додаткової угоди №6 від 23.07.2018 року до договору, позивач платіжним дорученням №070059 від 27.07.2018 року повернув контрагенту кошти у розмірі 4278412,44 грн.

Також, 27.07.2018 року позивач склав Розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №9 до податкової накладної №160 від 29.04.2015р., який було направлено на реєстрацію в ЄРПН 31.07.2018 року.

31.07.2018 року позивач отримав від ДФС квитанцію №1, в якій зазначено про неприйняття документу. У якості обґрунтування, зазначено наступні причини: Документ не може бути прийнятий - порушено вимоги статті 102 ПК України та пункту б Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2010, а саме: дата складання податкової накладної не може бути меншою ніж 1095 календарних днів від дати складання розрахунку коригування.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю відмови у прийнятті до реєстрації в ЄРПН вищевказаних розрахунків коригування кількісних і вартісних показників, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у податкового органу правових підстав для відмови у прийнятті до реєстрації в ЄРПН наданих позивачем розрахунків коригування кількісних і вартісних показників.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з п.201.1. ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Положення пункту 192.1 статті 192 ПК України встановлюють необхідність коригування сум податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача шляхом складання розрахунку коригування до податкової накладної, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи, зокрема, повернення постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг. Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка видана їх отримувачу - платнику податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За змістом окремих абзаців пункту 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 ПК України, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Аналіз наведених норм свідчить про право позивача на внесення змін до податкової накладної, що була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку із зміною кількісних та вартісних показників, внесених до такої податкової накладної.

Колегія суддів зазначає, що коригування податкового зобов`язання здійснено позивачем в межах строку дії договірних відносин у податковому (звітному) періоді, в якому такі зміни відбулися фактично.

Таким чином, до спірних правовідносин застосуванню підлягають саме положення пункту 192.1 статті 192 ПК України, згідно з якими якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На підставі викладеного, у податкового органу були відсутні правові підстави для відмови у прийнятті до реєстрації в ЄРПН наданих позивачем розрахунків коригування кількісних і вартісних показників.

Колегія суддів вважає помилковими посилання відповідача на пункт 102.5 статті 102 ПК України, згідно з яким заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування, оскільки матеріалами справи не підтверджено факт подачі позивачем заяв про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених ПК України, подання яких є предметом правового регулювання у пункті 102.5 статті 102 цього Кодексу.

Також колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що у разі, якщо повернення постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг відбувається після спливу 1095 днів з періоду, в якому були визначені податкові зобов`язання з податку на додану вартість, то платник податків - продавець таких товарів/послуг не може застосовувати норми пункту 192.1 статті 192 ПК України і відкоригувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість. Таке твердження ґрунтується на помилковому тлумаченні зазначених норм податкового законодавства.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 07.11.2018 року по справі №816/1403/17.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості відмови у прийнятті до реєстрації в ЄРПН наданих позивачем розрахунків коригування кількісних і вартісних показників.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача щодо неприйняття до реєстрації в ЄРПН наданих позивачем розрахунків коригування кількісних і вартісних показників.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Слід вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

В даному випадку, з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, є необхідним саме зобов`язання відповідача зареєструвати в ЄРПН надані позивачем розрахунків коригування кількісних і вартісних показників.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності відмови у прийнятті до реєстрації в ЄРПН наданих позивачем розрахунків коригування кількісних і вартісних показників колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року по справі №520/10414/18 за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський жировий комбінат" до Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Донець Л.О. Гуцал М.І.
Повний текст постанови виготовлений 31.05.2019 року.