Справа № 1.380.2019.002010
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.002010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Коморного О.І., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить, з урахуванням уточнених позовних вимог:

- визнати протиправною та скасувати постанову №46186632 від 27.01.2016р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області;

- зобов`язати Самбірський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області вчинити дії щодо зняття арешту з усього майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови від 27.01.2016р. у ВП №46186632 та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.02.2016р. за №13069217.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконанні у Самбірському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження № 46186632 щодо примусового виконання виконавчого напису виданого 19.03.2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. про звернення стягнення на два об`єкта нерухомості. При проведенні виконавчих дій державним виконавцем 27.01.2016р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої внесено дані до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Даною постановою, позивач вважає, що протиправно було накладено арешт на все майно позивача. Зазначає, що можливим було накладення арешту лише на два об`єкти, а не на все майно боржника, хоча такі будівлі перебували в іпотеці і не потребували додаткового арешту для неможливості їх відчуження та/або збереження. Разом з тим, зазначає, що постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.07.2017р. у ВП №46186632, виконавчий документ повернуто стягувачу з підстав п.3 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім цього, даною постановою визначено у п.2, «Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення». Однак, даний пункт постанови відповідачем не виконаний, і станом на сьогодні, арешт на все майно позивача згідно оскаржуваної постанови про арешт майна все ще наявний та підтверджується відповідними відомостями у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зазначає, що протиправне накладення арешту на все майно позивача, не вжиття заходів щодо його припинення та його чинність станом на сьогодні, з врахуванням обставин справи, порушує права та інтереси позивача як власника майна, порушує норми чинного законодавства України щодо права власності викладені у цивільному законодавстві України та Конституції України, а також порушує основоположні норми щодо захисту права власності передбачені у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та Протоколу №1 до неї.

Ухвалою суду від 25.04.2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 21.05.2019 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено судове засідання.

Представник позивача разом із заявою про уточнення позовних вимог та зміну підстав позову подав заяву в якій просить здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд задовольнити позов повністю.

Відповідач представника у судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не подав, повідомлений про дату і час судового розгляду справи належним чином. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника. Додатково відповідач зазначив, що виконавче провадження ВП №46186632 завершено 25.07.2017 року.

На підставі ч. 3, 5, 9 ст.205, ч.4 ст.229 КАС України справа розглядається в письмовому провадженні.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

19.03.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовський В.С. виданий виконавчий напис на підставі Іпотечного договору, посвідченого Дмитришин К.К. 21.06.2011р.за реєстровим № 786 та передано в іпотеку ПАТ «Дельта Банк». (а.с.8)

Самбірський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області виніс постанову ВП № 46186632 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі виконавчого напису № б/н виданого 19.03.2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. про звернення стягнення на:

- нежитлову будівлю (літера А-1), загальною площею 1657,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок (літера А-2), загальною площею 408,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.7)

Як встановлено судом з матеріалів справи, постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.07.2017р. у ВП №46186632 виконавчий документ - виконавчий напис №б/н від 19.03.2013р., повернуто стягувачу з підстав п.3 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.26)

Позивач не погоджуючись із постановою від 27.01.2016 року ВП № 46186632 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також з бездіяльністю відповідача, щодо зняття арешту на майно відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.07.2017р. у ВП №46186632, звернувся із даним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон №606-XIV, в редакції, що діяла на момент накладення арешту на майно).

Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 2 Закону № 606-ХІV зазначено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні статтею 6 Закону №606-ХІV зобов`язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Обов`язки і права державних виконавців закріплені у статті 11 вказаного Закону.

За змістом цієї норми державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону №606-ХІV заходом примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Арешт і вилучення майна боржника врегульований статтею 57 Закону №606-ХІV, відповідно до положень якої арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

За правилами статті 56 Закону №606-ХІV на майно, яке перебуває в іпотеці та не входить до Переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до цього Закону), допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.

Таким чином, накладення арешту на майно у виконавчому провадженні не є актом звернення стягнення на майно, а є лише дією, спрямованою на забезпечення можливості звернення стягнення на майно у майбутньому.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону №606-ХІV, за правилами якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно зі ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини восьмої статті 54 Закону № 606-XIV примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону № 898-ІV).

Таким чином, іпотека виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання і спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Судом встановлено з матеріалів справи, що відповідно до виконавчого напису виданого 19.03.2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С., звернено стягнення на предмет іпотеки відповідно до Іпотечного договору, посвідченого Дмитришин К.К. 21.06.2011 р. за реєстровим № 786, а саме на нежитлову будівлю (літера А-1), а також на житловий будинок (літера А-2).

Системний аналіз вищевказаних норм права та встановлених судом фактичних обставин справи дає підстави для висновку, що відповідачем протиправно винесено постанову від 27.01.2016 року ВП №46186632 про арешт всього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а не лише на два об`єкти нерухомого майна позивача, що знаходиться в іпотеці і на яке винесено виконавчий напис.

Судом встановлено, що постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.07.2017р. у ВП №46186632 виконавчий документ - виконавчий напис №б/н від 19.03.2013р. повернуто стягувачу з підстав п.3 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.26)

Як встановлено судом з п.2 даної постанови, таким передбачено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Однак, арешт на все майно позивача згідно оскаржуваної постанови про арешт майна наявний та підтверджується відомостями у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно інформаційної довідки № 168990909.

Згідно інформаційних довідок №168989058 та №168987984 арешти в межах ВП №46186632 по об`єктах нерухомості позивача, на які було видано виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення, та звернення стягнення на які проводилось в межах ВП №46186632, не накладалися.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон 1404-VIII редакція від 17.02.2017 станом на момент винесення постанови про повернення), виконавчий документ повертається стягувану, якщо: стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Відповідно до ч.3 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на момент винесення постанови про повернення), У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на момент винесення постанови про повернення), у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відтак, як встановлено судом, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу із зазначенням необхідності припинення чинності арешту майна боржника, однак заходи та дії щодо припинення чинності арешту майна боржника та скасування заходів примусового виконання рішення вжито не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, оскільки суб`єкт владних повноважень не подав відзиву на позов без поважних причин, суд кваліфікує це як визнання позову.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку що адміністративний позов належить задовольнити.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України належить стягнути на користь ОСОБА_1 з Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд, -

ухвалив :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову №46186632 від 27.01.2016р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

3. Зобов`язати Самбірський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (вул. Мазепи, 18, м.Самбір, 84100; ) вчинити дії щодо зняття арешту з усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного на підставі постанови від 27.01.2016р. у ВП №46186632 та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.02.2016р. за №13069217.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (вул. Мазепи, 18, м.Самбір, 84100; ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 287 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 05.06.2019р.

Суддя Коморний О.І.