Справа № 280/4726/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4726/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засіданні Сколишеві О.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Корольова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року в адміністративній справі №280/4726/18 (головуючий суду І-ї інстанції Сацький Р.В., рішення виготовлено 28.02.2019 року) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 09.11.2018 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.08.2018 року №.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції порушив норми процесуального та матеріального права; неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; безпідставно визнав встановленими обставини, які не доведені і мають значення для справи; висновки суду в рішенні не відповідають обставинам справи та наданим доказам.

Відповідач надав апеляційному суду відзив на скаргу позивача, в якому просив відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

14.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , укладено кредитний договір №014/17-16/328, згідно умов якого ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 168800,00 доларів США, під 12% річних строком до 13.06.2017 року для придбання нерухомого майна.

26 березня 2009 року рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у справі №2-123/09 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та поручителей - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/17-16/328 від 14.06.2007 року у розмірі 175384,25 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1051529,48 грн. Рішення набрало законної сили 14.04.2009 року.

08.02.2016 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» договір про припинення зобов`язань за кредитним договором №014/17-16/328 від 14.06.2007 року.

Згідно отриманих з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб відомостей про суми виплачених доходів встановлено, що у 1 кварталі 2016 року ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на користь фізичної особи ОСОБА_2 . проведено операцію за ознакою доходу «126» - «дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо у сумі 2151524,42 грн.».

На запит ГУ ДФС у Запорізькій області «Райфайзен Банк Аваль» надав копію договору від 08.02.2016 року про припинення зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором та повідомлено, що Банком по відношенню до ОСОБА_2 було нараховано дохід у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом за період 1 квартал 2016 року на суму 2151524,42 грн..

Контролюючим органом проведено позапланову невиїзну документальну перевірку платника податків - фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання, ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ), з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів з доходів фізичній особі за ознакою доходу «126» за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, за результатами якої 26.06.2018 року складено акт №549/08-01-13-05/.

Висновками акту перевірки встановлено порушення:

- пп.«д» 164.2.17 пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 ПК України, в результаті чого донараховано військового збору за 2016 рік у сумі 32262 грн 55 коп.;

- пп.«д» 164.2.17 пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 ПК України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік у сумі 387150 грн. 56 коп.;

- пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.179.1, пп.179.7 ст.179 ПК, не надано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік.

Дані порушення встановлено в результаті наступного: 1. Щодо своєчасності подання податкової декларації про майновий стан та доходи, отримані у 2016 році, та повнота відображення отриманих доходів за ознакою 126 «Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо».

На підставі вказаного акту контролюючим органом 14.08.2018 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № на загальну суму податку на доходи фізичних осіб (код платежу 11010500) 483938,20 грн., у т.ч. податок в сумі 387150,56 грн., штрафна санкція в сумі 96787,64 грн.;

- № на загальну суму військового збору (код платежу 11011000) 40328,19 грн., у т.ч. податок в сумі 32262,55грн., штрафна санкція в сумі 8065,64грн.;

- № по податку на доходи фізичних осіб (код платежу 11010500) штрафна санкція в сумі 170,00 грн..

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями та кожне з них оскаржив до суду. Предметом даного позову є податкове повідомлення-рішення № від 14.08.2018 року про донарахування штрафних санкцій за неподання декларації з податку з доходів фізичних осіб.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що зобов`язання позивача перед банком складалися з суми основного боргу та суми відсотків, і в момент прощення цих сум позивачу, в останнього зник обов`язок зі сплати як суми основного тіла кредиту, так і суми відсотків, що в свою чергу потягло за собою отримання позивачем додаткового блага у всій сумі, яку було прощено позивачу. Отже, суми заборгованості позивача пред банком складалися з суми основного боргу та пені, процентів, пені на проценти.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Як зазначено в акті перевірки та розрахунку до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, дане порушення встановлено щодо своєчасності подання ОСОБА_2 податкової декларації про майновий стан та доходи, отримані у 2016 році, та повнота відображення отриманих доходів за ознакою 126 «Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо».

За змістом положень підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164, підпунктів 14.1.47, 14.1.56 пункту 14.1статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага в якості оподатковуваного доходу повинні бути нарахованими (виплаченими, наданими) платнику податків.

Аналіз змісту положень, передбачених абзацом «д» підпункту 164.2.17 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), зумовлює висновок про те, що склад цього податкового правопорушення наявний за сукупності умов: анулювання (прощення) суми боргу платника податку кредитора за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності; належне повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу; включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; встановлення розміру отриманого позивачем додаткового блага.

За змістом положень підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164, підпунктів 14.1.47, 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага в якості оподатковуваного доходу повинні бути нарахованими (виплаченими, наданими) платнику податків.

До бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України віднесено дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням.

Відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів про нарахування та виплату банком позивачу у будь-якій сумі додаткового блага у вигляді основної суми боргу (кредиту), та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем також оскаржено до суду податкове повідомлення-рішення № від 14.08.2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 483938,20 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням 387150,56 грн. та 96787,64 грн. за штрафними санкціями. Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення став висновок про отримання позивачем у 2016 року доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 2151525,42 грн., з якого позивачем не було сплачено, зокрема податок на доходи фізичних осіб.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.02.2019 року у справі №280/4725/18 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Запорізького області від 14.08.2018 року №. Вказане рішення набрало законної сили.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що сума 2151525,42 грн., яку прощено (анульовано) ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» позивачу, не відноситься до додаткового блага платника податків і не може включатися до загального оподатковуваного доходу як бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.11.2018 року у справі №820/4692/17, від 05 березня 2019 року у справі №806/86/16, від 19 березня 2019 року у справі №803/201/17.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що за відсутності доходу, отриманого платником податку, як додаткове благо, відсутній обов`язок особи з подання податкової декларації про майновий стан та доходи, отримані у 2016 році, та повнота відображення отриманих доходів за ознакою 126 «Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо».

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність податкового повідомлення - рішення від 14.08.2018 року №.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовної заяви.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та постанова прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня 2019 року становить 1921 гривню, тобто до незначних у 2019 році відносяться справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 192100 гривень.

Позивач оскаржує податкове повідомлення-рішення відповідача на суму, що не перевищує 192100 гривень, у зв`язку з чим справа, що розглядається, на час прийняття постанови суду апеляційної інстанції є справою незначної складності, а тому постанова суду апеляційної інстанції не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року в адміністративній справі №280/4726/18 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року в адміністративній справі №280/4726/18 скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.08.2018р. № задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.08.2018 року №, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області судові витрати у вигляді судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак