Справа № 2а-1369/11/2670
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2011-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. № < Внутрішній Номер справи >
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 лютого 2011 року 16:17 № 2а-1369/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є., суддів Арсірія Р. О. та Баранова Д. О., при секретарі судового засідання Миколаєнко І. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За позовом ТОВ «Укомлайн»
до Національної комісії з питань регулювання зв`язку України
прозобов`язання вчинити дії

У судовому засіданні 8 лютого 2011 року відповідно до пункту 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ТОВ «Укомлайн»(надалі -також «Позивач») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії з питань регулювання зв`язку України (надалі -також «Відповідач», «НКРЗ») про зобов`язання Національної комісії з питань регулювання зв`язку України з 2 квітня 2011 року продовжити строк дії ліцензії ТОВ «Укомлайн»(серія АВ № 546033, переоформлена НКРЗ 8 липня 2010 року) на строк не менше 5 років.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відмова Відповідача у продовженні строку дії ліцензії ТОВ «Укомлайн», викладена в рішенні № 4 від 13 січня 2011 року, є протиправною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Як зазначила в судовому засіданні представник Позивача, 26 листопада 2010 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про продовження строку дії ліцензії, направивши усі необхідні документи у термін, визначений чинним законодавством України. Позивач вважає, що з його боку було виконано усі вимоги, передбачені статтею 49 Закону України «Про телекомунікації`щодо продовження строку дії ліцензії, а, відтак, у Відповідача були відсутні правові підстави для відмови у прийнятті рішення про продовження строку дії ліцензії.

Так, вищевказаною відмовою Відповідачем було порушено вимоги пункту 18 частини 1 статті 18 Закону України «Про телекомунікації`щодо забезпечення рівних умов діяльності у сфері телекомунікацій.

Необґрунтованою, на думку представника Позивача, є позиція Відповідача щодо неможливості продовжити строк дії ліцензії, виданої Позивачу у зв`язку з тим, що вказаний у ліцензії вид господарської діяльності не відповідає видам діяльності, визначеним статтею 42 Закону України «Про телекомунікації», оскільки, прийняття Закону України «Про телекомунікації`та застосування в цьому законі нового терміну «фіксований телефонний зв`язок`жодним чином не змінило суті послуги, яку надавали оператори міжміського та міжнародного телефонного зв`язку, в тому числі і Позивач.

Фіксований зв`язок, зазначила представник, це телекомунікації, що здійснюються із застосуванням стаціонарного (нерухомого) кінцевого обладнання. Аналогічно суть послуги комутованого телефонного зв`язку також полягає в наданні послуги, що здійснюються із застосуванням стаціонарного (нерухомого) кінцевого обладнання.

Таким чином, як вказала представник Позивача, надання послуг фіксованого телефонного зв`язку здійснюється з обов`язковим використанням комутаційного обладнання, що прямо передбачено нормами чинного законодавства. Фіксований телефонний зв`язок, як і комутований, здійснюються із застосуванням стаціонарного (нерухомого) кінцевого обладнання, а на законодавчому рівні не передбачено будь-якої різниці між цими видами зв`язку, а отже, вказані послуги є тотожними.

Представник Відповідача -Національної комісії з питань регулювання зв`язку України, -в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Як зазначив представник Відповідача, статтею 42 Закону України «Про телекомунікації» визначено виключний перелік видів діяльності у сфері телекомунікацій, які можуть здійснюватися суб`єктом господарювання на підставі ліцензії. Вид діяльності «надання послуг міжнародного та міжміського комутованого телефонного зв`язку» вказаним законом не передбачено.

Представник Відповідача також звернув увагу на те, що Законом України «Про телекомунікації`внесено зміни до переліку видів діяльності, що ліцензувались до набрання чинності цим Законом, а також визначено необхідність отримання окремих ліцензій в залежності від місцевого, міжміського та міжнародного фіксованого телефонного зв`язку. Ліцензію Позивачу було видано до набрання чинності Законом України «Про телекомунікації`і зазначений в ній вид діяльності не відповідає видам діяльності, які ліцензуються відповідно до даного Закону.

Представник Відповідача покликався на те, що Законом України «Про телекомунікації`заборонено застосовувати процедуру продовження терміну дії до ліцензії, яка була видана до набрання чинності цим законом, оскільки види діяльності, які визначені ліцензією Позивача, не відповідають тим, що ліцензуються згідно зі статтею 42 Закону України «Про телекомунікації».

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача та представника Відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В

17 грудня 1999 року Національною комісією з питань регулювання зв`язку України видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Укомлайн`Ліцензію серія АВ № 540633 (переоформлена 8 липня 2010 року) на надання послуг телефонного зв`язку (крім відомчих об`єктів) на всій території України (надалі -також «Ліцензія»). Строк дії ліцензії -до 2 квітня 2011 року.

Особливими умовами до ліцензії визначено, зокрема, наступне:

- дозволяється надання послуг міжнародного та міжміського комутованого телефонного зв`язку загального користування, з правом надання послуг зв`язку абонентам місцевих телефонних мереж.

26 листопада 2010 року ТОВ «Укомлайн`звернулося до Національної комісії з питань регулювання зв`язку України із заявою про продовження строку дії ліцензії АВ № 546033 від 8 липня 2010 року на надання послуг фіксованого міжнародного та міжміського телефонного зв`язку. До вказаної заяви Позивачем було надано наступні додатки:

- Ліцензія серії АВ № 546033 від 8 липня 2010 року;

- Заява про продовження строку дії ліцензії на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій;

- План утворення та використання телекомунікаційної мережі зі схемою телефонної мережі ТОВ «Укомлайн».

Листом № 02-6047/102 від 3 грудня 2010 року «Щодо продовження терміну дії ліцензій ТОВ «Укомлайн`НКРЗ повідомила Позивача про те, що для продовження здійснення діяльності у сфері телекомунікацій ТОВ «Укомлайн» необхідно отримати нові ліцензії в порядку передбаченому статтями 45 та 46 Закону України «Про телекомунікації`та запропоновано Позивачу надати до НКРЗ заяви та комплекти документів, визначені статтею 45 Закону для отримання нових ліцензій на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій, передбачених Законом.

Вищевказану відповідь Відповідач мотивував тим, що вказаний у ліцензії Позивача вид господарської діяльності -«надання послуг телефонного зв`язку (крім відомчих об`єктів) на території України`не відповідає видам діяльності, визначеним статтею 42 Закону України «Про телекомунікації».

Листом вих. № 2140/К від 27 грудня 2010 року Позивач звернувся до НКРЗ та повторно просив продовжити строк дії ліцензії АВ № 546033 на підставі документів, поданих до НКРЗ 26 листопада 2010 року.

Рішенням Національної комісії з питань регулювання зв`язку України № 4 від 13 січня 2011 року «Про ліцензію ТОВ «Укомлайн`відмовлено Позивачу у продовженні строку дії Ліцензії на підставі поданих документів.

Позивач вважає вищевказане Рішення НКРЗ № 4 від 13 січня 2011 року «Про ліцензію ТОВ «Укомлайн`протиправним, а, відтак, просить зобов`язати Відповідача з 2 квітня 2011 року продовжити строк дії ліцензії ТОВ «Укомлайн»(серія АВ № 546033, переоформлена НКРЗ 8 липня 2010 року) на строк не менше 5 років.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Ліцензію серія АВ № 540633 на надання послуг телефонного зв`язку (крім відомчих об`єктів) на всій території України було видано Позивачу 17 грудня 1999 року відповідно до Закону України «Про зв`язок»(в редакції Закону від 20 грудня 1996 року) (строк дії ліцензії -до 2 квітня 2011 року).

Як зазначено в даній Ліцензії, вид діяльності, який ліцензується, -«надання послуг телефонного зв`язку (крім відомчих об`єктів) на всій території України».

В той же час, в особливих умовах ліцензії зазначено, зокрема, «дозволяється надання послуг міжнародного та міжміського комутованого телефонного зв`язку загального користування, з правом надання послуг зв`язку абонентам місцевих телефонних мереж».

Законом України «Про зв`язок»(втратив чинність згідно із Законом України від 18 листопада 2003 року № 1280-IV) встановлювались правові, економічні і організаційні основи діяльності в галузі зв`язку в Україні та визначались відносини підприємств, об`єднань, установ і організацій зв`язку з органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування і споживачами послуг зв`язку, а також особливості галузі, пов`язані з особливими суспільними інтересами.

Наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 14 лютого 2001 року № 19 затверджено Положення про діяльність операторів міжміського, міжнародного зв`язку телефонної мережі загального користування України та їх взаємодію між собою (надалі -також «Положення № 19»; станом на час розгляду справи Положення № 19 є чинним).

Відповідно до пункту 1.3 дія цього Положення поширюється на діяльність операторів міжміського, міжнародного зв`язку всіх форм власності, інших суб`єктів господарської діяльності, що беруть участь у технологічному процесі з надання послуг міжміського та міжнародного телефонного зв`язку.

Суд звертає увагу на те, що Положення № 19 не містить визначення поняття «комутований зв`язок`та «фіксований зв`язок».

Крім того, Суд звертає увагу на те, що Ліцензія Позивачу видавалася на підставі Інструкції про умови і правила провадження окремих видів діяльності в галузі зв`язку, які підлягають ліцензуванню (ліцензійні умови), та контроль за їх дотриманням, затвердженої Наказом Ліцензійної палати України та Державного комітету зв`язку України від 14 вересня 1998 року № 87/129 (в редакції від 14 вересня 1998 року; Інструкція втратила чинність згідно з наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 13 лютого 2001 року № 33/16).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції ліцензії видавалися, зокрема, на такий вид діяльності в галузі зв`язку, як надання послуг телефонного зв`язку (крім відомчих об`єктів).

Ліцензуванню не підлягали відомчі та технологічні мережі зв`язку за умов, що послуги зв`язку іншим юридичним чи фізичним особам в цих мережах не надаються.

Таким чином, Суд звертає увагу на те, що Інструкцією, яка була чинною станом на час видачі ліцензії Позивачу, було передбачено видачу ліцензії на вид діяльності «надання послуг телефонного зв`язку (крім відомчих об`єктів)».

18 листопада 2003 року прийнято Закон України «Про телекомунікації», який встановлює правову основу діяльності у сфері телекомунікацій, визначає повноваження держави щодо управління та регулювання зазначеної діяльності, а також права, обов`язки та засади відповідальності фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у даній діяльності або користуються телекомунікаційними послугами.

Стаття 1 зазначеного Закону визначає поняття «фіксований зв`язок`як телекомунікації, що здійснюються із застосуванням стаціонарного (нерухомого) кінцевого обладнання. Поняття «комутований зв`язок`цей Закон, як і попередній, не містить.

Відтак, Суд звертає увагу на те, що фіксований зв`язок -це вид зв`язку, а не вид діяльності в сфері телекомунікацій.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону України «Про телекомунікації`визначено, що суб`єкти господарювання, які бажають здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій, зобов`язані не менше ніж за місяць до її початку подати повідомлення до НКРЗ, зразок якого затверджує НКРЗ. У тижневий термін після отримання повідомлення НКРЗ зобов`язана внести суб`єкта господарювання до реєстру та надіслати йому відповідне повідомлення.

Ліцензуванню підлягають такі види діяльності у сфері телекомунікацій:

1) надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку:

місцевого;

міжміського;

міжнародного;

1-1) надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку:

місцевого;

міжміського;

міжнародного;

2) надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку;

3) надання послуг з технічного обслуговування і експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- та радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж;

4) надання в користування каналів електрозв`язку:

місцевих;

міжміських;

міжнародних (частина 3 статті 42 Закону України «Про телекомунікації»).

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що Закон України «Про телекомунікації`містить поняття фіксований телефонний зв`язок, під яким розуміє телекомунікації, що здійснюються із застосуванням стаціонарного (нерухомого) кінцевого обладнання.

Відповідно до частини 6 Глави XIV «Прикінцеві положення» Закону України «Про телекомунікації» ліцензії на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій та дозволи на використання номерного ресурсу, які були видані до набрання чинності цим Законом, зберігають чинність протягом визначеного в них терміну.

Таким чином, на підставі вищенаведеної норми права, ліцензія Позивача, видана до набрання чинності Законом України «Про телекомунікації», зберігає свою чинність до 2 квітня 2011 року.

З цього слідує, що до ліцензій, які є чинними, підлягає застосуванню процедура щодо продовження строку їх дії, визначена статтею 49 Закону України «Про телекомунікації».

Так, у разі якщо суб`єкт господарювання має намір здійснювати зазначений у ліцензії вид діяльності у сфері телекомунікацій після закінчення строку її дії, він повинен не пізніше ніж за чотири місяці до закінчення строку дії ліцензії звернутися до НКРЗ із заявою про продовження строку її дії в порядку, визначеному частиною першою статті 45 (частина 1 статті 49 Закону України «Про телекомунікації»).

Згідно з частиною 2 статті 49 Закону України «Про телекомунікації`НКРЗ не має права відмовити в продовженні строку дії ліцензії, якщо оператором, провайдером телекомунікацій виконуються всі ліцензійні умови та особливі умови, зазначені в ліцензії, або ці умови не виконані з поважних причин, які не залежали від оператора, провайдера телекомунікацій.

Як встановлено Судом, відмова НКРЗ у продовженні строку дії Ліцензії Позивача мотивована тим, що вказаний у ліцензії вид господарської діяльності не відповідає видам діяльності, визначеним у статті 42 Закону України «Про телекомунікації».

Іншими словами, вищевказана позиція Відповідача ґрунтується на тому, що поняття «комутований зв`язок`не передбачено Законом України «Про телекомунікації», яким передбачено, зокрема, надання послуг «фіксованого зв`язку».

Враховуючи вищевикладене, Суд звертає увагу на наступне.

Як випливає зі змісту Ліцензії Позивача, ліцензований вид діяльності Позивача -це «надання послуг телефонного зв`язку (крім відомчих об`єктів) на всій території України».

Таким чином, Суд звертає увагу на те, що вид діяльності, на право здійснення якого Позивач отримував ліцензію не містив посилань на вид зв`язку, який надається (комутований чи фіксований).

Таке посилання містилося в особливих умовах до ліцензії та було визначено як «… надання послуг міжнародного та міжміського комутованого телефонного зв`язку загального користування, з правом надання послуг зв`язку абонентам місцевих телефонних мереж».

Чинне законодавство України не містить поняття «комутований телефонний зв`язок».

В той же час, закріплене в Постанові Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2005 року № 720 «Про затвердження Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг`поняття «телефонний зв`язок`не передбачає розмежування телефонного зв`язку на комутований та фіксований.

Так, відповідно до пункту 3 вищезазначених правил, телефонний зв`язок -це вид електрозв`язку для передавання голосових повідомлень у реальному масштабі часу з використанням номерного ресурсу телефонної мережі.

В той же час, Закон України «Про телекомунікації`оперує поняттям «фіксований зв`язок», і визначає його як телекомунікації, що здійснюються із застосуванням стаціонарного (нерухомого) кінцевого обладнання.

Суть послуги комутованого телефонного зав`язку також полягає в наданні послуг, що здійснюється із застосуванням стаціонарного (нерухомого) кінцевого обладнання.

Відтак, Суд звертає увагу на те, що фактично законодавство, яке було чинним станом на час видачі ліцензії, та законодавство, яке є чинним станом на даний час, оперують різними назвами («комутований`та «фіксований») однієї і тієї ж послуги -«телефонний зв`язок». Суть даних послуг (комутованого зв`язку та фіксованого зв`язку) є аналогічною.

За таких обставин, Суд звертає особливу увагу на положення частини 5 статті 49 Закону України «Про телекомунікації», якою визначено, що при продовженні строку дії ліцензії НКРЗ може внести зміни до особливих умов зазначеної ліцензії.

Оскільки особливі умови ліцензії Позивача містять поняття «комутований зв`язок», яке не передбачене чинним законодавством (Закон України «Про телекомунікації`оперує поняттям «фіксований зв`язок»), Суд звертає увагу на те, що розбіжності в назві телефонного зв`язку, враховуючи закріплені пунктами 10 та 11 частини 1 статті 6 Закону України «Про телекомунікації`принципи ефективності, прозорості регулювання у сфері телекомунікацій та створення сприятливих умов діяльності у сфері телекомунікацій з урахуванням особливостей технологій та ринку телекомунікацій, можуть бути вирішені шляхом вчинення Відповідачем дій щодо внесення змін до особливих умов Ліцензії Позивача, шляхом зміни поняття «комутований`та «фіксований`телефонний зв`язок.

Таким чином, оскільки на момент звернення Позивача з заявою про продовження строку дії Ліцензії, визначені в ній особливі умови не узгоджувалися з чинним на час звернення законодавством, Відповідач, з огляду на положення частини 5 статті 49 Закону України «Про телекомунікації», мав повноваження на внесення змін до особливих умов, визначених у виданій раніше Позивачу ліцензії, і такі дії Відповідача не суперечили б чинному законодавству.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що неприпустимою є обґрунтування Відповідачем правомірності своїх дій у спірних правовідносинах усталеною суб`єктом владних повноважень практикою при здійсненні ним ліцензійної діяльності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що держава, здійснюючи державне регулювання господарської діяльності, має сприяти суб`єктам господарювання, що сумлінно дотримуються правил здійснення господарської діяльності, зважаючи на вимоги статті 6 Господарського кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується те, що ліцензійні умови та особливі умови, зазначені в Ліцензії, виконуються ТОВ «Укомлайн» належним чином, а, відтак, на підставі частини 2 статті 49 Закону України «Про телекомунікації», у Відповідача були відсутні правові підстави для відмови Позивачу продовженні строку дії ліцензії з огляду на зазначений у особливих умовах до ліцензії вид комутованого зв`язку.

Суд звертає увагу на те, що провадження в адміністративних справах здійснюється з урахуванням принципу офіційності. За таких обставин, Суд погоджується з твердженням Позивача про те, що посилання на особливі умови ліцензії, як на підставу відмови у продовженні строку її дії, є безпідставними.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, який заперечував проти адміністративного позову, не надано обґрунтованих доказів чи пояснень на підтвердження правомірності Рішення № 4 від 13 січня 2011 року «Про ліцензію ТОВ «Укомлайн».

Згідно з частиною 3 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги, зокрема, про зобов`язання відповідача -суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Суд звертає увагу на те, що задоволенню в адміністративному процесі підлягають вимоги, які відновлюють порушене право особи у публічно-правових відносинах.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, вимоги чинного законодавства України, та, враховуючи вищенаведені висновки, Суд приходить до висновку про протиправність відмови Відповідача у продовженні строку дії ліцензії Позивачу, та, враховуючи положення статті 49 Закону України «Про телекомунікації», зобов`язує Відповідача прийняти відповідно до положень чинного законодавства України рішення про продовження строку дії ліцензії ТОВ «Укомлайн»(серія АВ № 546033, переоформлена НКРЗ 8 липня 2010 року) з 2 квітня 2011 року на строк не менше 5 років.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд, перевіривши дії Відповідача на їх відповідність принципам, закріпленим у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи Позивача є обґрунтованими, та відповідно такими, що підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Відповідача прийняти рішення про продовження строку дії ліцензії з неухильним дотриманням усіх вимог та принципів, закріплених чинним законодавством України, яке регулює спірні правовідносини. Відтак, задоволення позовної вимоги про зобов`язання Відповідача прийняти вищевказане рішення сприятиме відновленню порушених прав Позивача у спірних правовідносинах.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 99, 100, 105, 158, 159, 160, 161, 162, 163 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Національну комісію з питань регулювання зв`язку України з 2 квітня 2011 року продовжити строк дії ліцензії ТОВ «Укомлайн»(серія АВ № 546033, переоформлена НКРЗ 8 липня 2010 року) на строк не менше 5 років.

3. Стягнути 3,40 грн. судових витрат з рахунків Державного бюджету України на користь ТОВ «Укомлайн».

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуюча суддя Н. Є. Блажівська

Судді Р. О. Арсірій

Д. О. Баранов