Справа № 1140/2958/18
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження в адміністративній справі

05 червня 2019 року м. Кропивницький Справа № 1140/2958/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами

спрощеного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: військова частина НОМЕР_2 (військова частина - польова пошта НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )
про визнання протиправними дій та стягнення коштів, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 (військова частина - польова пошта НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та стягнення компенсації середньої заробітної плати.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що він знаходиться на військовій службі з серпня 1978 року, у період з 1993 року по вересень 2011 року проходив службу на посаді помічника командира полку з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 . Після звільнення з військової служби він був прийнятий на роботу у військову частину НОМЕР_2 в якості працівника на посаду начальника фінансового відділу, на якій працював до березня 2014 року. Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 №58 від 19.03.2014 року він звільнений з роботи у зв`язку з призовом на військову службу та з 19.03.2014 року призначений на посаду помічника командира полку з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 . На підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації", частин 2, 3 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частини 3 статті 119 КЗпП України йому щомісячно виплачувалася компенсація середньої заробітної плати по посаді, з якої він був призваний на військову службу по мобілізації, у розмірі 6358,02 грн. Однак, після ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 за період з 01.01.2014 року по 01.06.2015 року, проведеної Державною аудиторською службою в Кіровоградській області, виплату такої компенсації позивачу припинено. Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №П/811/1871/16 від 01.11.2017 року та рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №811/1414/18 від 27.07.2018 року за позовами ОСОБА_1 на його користь з відповідача стягнуто компенсацію середнього заробітку за період з 01.10.2015 року по 30.10.2017 року та з 01.11.2017 року по 31.05.2018 року. Наразі сума заборгованості відповідача по виплаті компенсації середнього заробітку за період з 01.06.2018 року по 31.10.2018 року становить 31790,10 грн. Позивач стверджує, що протиправною бездіяльністю відповідача йому заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 31790,10 грн., а також завдано значну моральну шкоду та просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати йому компенсації середньої заробітної плати з 01.06.2018 року по 31.10.2018 року включно;

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 на його користь 41790,10 грн., із яких 31790,10 грн. компенсації середньої заробітної плати за період з 01.06.2018 року по 31.10.2018 року та 10000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.

Ухвалою судді від 06.11.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за вказаним позовом та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що даний спір виник у сфері трудових відносин з приводу виплати роботодавцем працівникові заробітної плати у вигляді компенсацій середнього заробітку, а тому не є публічно-правовим спором. Відповідач стверджує, що у зв`язку з переведенням військової частини НОМЕР_2 з 19.03.2014 року на штат воєнного часу усі цивільні працівники військової частини НОМЕР_2 звільнені, посади цивільних працівників у штаті військової частини НОМЕР_2 скорочені, тому підстав для збереження за позивачем посади і середнього заробітку по посаді, з якої він був звільнений, як це передбачено ч.3 ст.119 КЗпП України, немає. З цих підстав відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та закрити провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 01.02.2019 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №811/1414/18. Провадження у справі поновлено у судовому засіданні 09.04.2019 року.

У ході розгляду справи представники сторін подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 з 1993 року проходив службу у Збройних Силах України, з якої 27.09.2011 року був звільнений у запас за віком, виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , з усіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до Кіровоградського ОМВК Кіровоградської області.

Тоді ж позивач був прийнятий на роботу на посаду начальника фінансового відділу військової частини НОМЕР_2 .

Указом в.о. Президента України від 17.03.2014 року №303 "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", оголошено часткову мобілізацію, військові формування переведено на організацію та штати воєнного часу.

Згідно з розпорядженням т.в.о. начальника штабу оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України №218/32 від 19.03.2014 року військову частину НОМЕР_2 з 19.03.2014 року переведено на штат №21/099 воєнного часу з індексом 01.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №58 від 19.03.2014 року ОСОБА_1 начальника фінансового відділу звільнено з роботи на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України (у зв`язку з призовом працівника на військову службу). (пункт 18 наказу).

Цим же наказом ОСОБА_1 , як такого що призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 19.03.2014 року, призначено помічником командира полку з фінансово-економічної роботи - начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 - та зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 19.03.2014 року. (пункт 22.2 наказу).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №107 від 11.05.2014 року військова частина НОМЕР_2 перейшла на умовне найменування "військова частина польова пошта НОМЕР_3 ".

З 10 березня 2015 року позивач проходить військову службу за контрактом, укладеним з Міністерством оборони України, до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Починаючи з 19.03.2014 року військовою частиною НОМЕР_2 виплачувався позивачеві середній заробіток по посаді, з якої він був призваний на військову службу по мобілізації, в розмірі 6358,02 грн. згідно з частиною 3 статті 119 КЗпП України. Крім того, він отримував у військовій частині НОМЕР_2 грошове забезпечення відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У ІІІ кварталі 2015 року Державною фінансовою інспекцією в Кіровоградській області проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 за період з 01.01.2014 року по 01.06.2015 року, за наслідками якої складено акт ревізії №08/09/22 від 27.08.2015 року. У ході ревізії установлено, що в порушення ч.3 ст.119 КЗпП України ОСОБА_1 незаконно проведено нарахування та виплату щомісячної компенсації заробітної плати за період з березня 2014 року по травень 2015 року на суму 85115, 43 грн.

З жовтня 2015 року військовою частиною НОМЕР_2 припинено нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку по посаді, з якої він був призваний на військову службу по мобілізації.

На підставі наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 01.09.2016 року №291 позивача звільнено з посади помічника командира полку з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби 3 окремого полку спеціального призначення Сил спеціальних операцій (військова частини НОМЕР_2 - польова пошта НОМЕР_3 ) та призначено на посаду помічника командира батальйону з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби 34 окремого мотопіхотного батальйону 57 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_5 - польова пошта НОМЕР_6 ). Згодом позивач був виключений із списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ) у зв`язку з переведенням для подальшого проходження військової служби у військову частину - польова пошта НОМЕР_6 ( НОМЕР_5 ).

Між тим, позивач, не погоджуючись з припиненням виплати йому військовою частиною НОМЕР_2 середнього заробітку по посаді, з якої він був звільнений у зв`язку з призовом на військову службу по мобілізації, неодноразово звертався до суду з відповідними позовами (адміністративні справи №П/811/1871/16, №811/1414/18).

Спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з цим позовом, виник у зв`язку із невиплатою відповідачем на корить позивача середнього заробітку за період з червня по жовтень 2018 року.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Частиною 1 статті 19 КАС України визначено справи у публічно - правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

За визначенням, наведеним у пункті 17 частини 1 статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частинами 3 та 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 5 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, які є громадянами України. Трудові відносини працівників Збройних Сил України регулюються законодавством про працю.

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів.

Окремі військові посади в мирний час можуть заміщатися (на умовах строкового трудового договору) цивільними особами в порядку, встановленому Міністерством оборони України, або резервістами в порядку, встановленому Генеральним штабом Збройних Сил України.

Військові посади, передбачені штатами воєнного часу, при переведенні Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу підлягають заміщенню резервістами або іншими військовозобов`язаними в порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України.

Наказом Міністра оборони України від 14.10.2002 року №345, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.10.2002 року за №857/7145, затверджено Тимчасовий перелік посад офіцерського складу, які в мирний час можуть заміщатися цивільними особами (на умовах строкового трудового договору), згідно з яким військова посада начальника фінансової частини може заміщатися цивільною посадою начальника фінансового відділу.

Такі ж норми передбачені у наказі Міністерства оборони України від 24.12.2013 року №902, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 14.01.2014 року за №45/24822, яким затверджено Тимчасовий перелік військових посад Збройних Сил України, які в мирний час можуть заміщатися цивільними особами (на умовах строкового трудового договору).

Згідно з частинами 1, 3 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 36 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача з роботи) підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу.

Частинами 1, 2, 3 статті 119 КЗпП України передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Відповідно до частини 2 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Законом України від 20.05.2014 року №1275-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" дію частин 2 і 3 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України поширено на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".

Кабінетом Міністрів України відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України 04.03.2015 року було прийнято постанову №105, якою затверджено Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Цей Порядок визначав механізм виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (далі - працівники), за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою 2501350 "Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період" (далі - бюджетні кошти).

Згідно з пунктами 5, 6 цього Порядку обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені статтею 115 Кодексу законів про працю України.

Згідно з частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом установлено, що позивач був звільнений з військової служби 27.09.2011 року та був прийнятий на роботу за строковим трудовим договором як працівник Збройних Сил України до військової частини НОМЕР_2 на цивільну посаду начальника фінансового відділу. Позивач перебував з військовою частиною НОМЕР_2 у трудових відносинах до 19.03.2014 року та обіймав посаду начальника фінансового відділу, з якої був звільнений у зв`язку з призовом на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року №303 "Про часткову мобілізацію". З 19.03.2014 року позивач був призваний на військову службу по мобілізації та призначений на посаду помічника командира полку з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 19.03.2014 року за ним як за мобілізованим працівником, призваним на військову службу, відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України зберігається місце роботи у військовій частині НОМЕР_2 , у якій він працював на час призову, а також посада начальника фінансового відділу, з якої він був звільнений, та середній заробіток по цій посаді. Проте відповідач як роботодавець не нараховував та не виплачував йому середній заробіток за збереженим основним місцем роботи, зокрема за період з червня по жовтень 2018 року.

Суд дійшов до висновку, що спір між сторонами стосується невиплати військовою частиною НОМЕР_2 як роботодавцем, позивачу як мобілізованому працівнику, призваному на військову службу, середнього заробітку по посаді, яку позивач займав як цивільна особа, а не як військовослужбовець. Отже, цей спір стосується захисту прав позивача на отримання пільг та гарантій, передбачених ч.3 ст.119 КЗпП України, по посаді, яка не належить до посад військової служби, а відтак - не пов`язаний з прийняттям на публічну службу, її проходженням чи звільненням з публічної служби.

Відповідно до статті 1 КЗпП України вказаний Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Частиною 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відтак, даний спір, що пов`язаний із захистом порушених трудових прав позивача, виник у сфері приватноправових відносин, не є публічно-правовим, а тому юрисдикція адміністративних судів, що встановлена статтею 19 КАС України, на нього не поширюється. Справа за цим позовом має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 238, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:
Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 (військова частина - польова пошта НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та стягнення компенсації середньої заробітної плати.

Роз`яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду, через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 15 - денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного
адміністративного суду О.А. Черниш