Справа № 826/9232/17
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9232/17 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 28 квітня 2017 р, яким позивачеві визначено суму податкового зобов`язання із сплати земельного податку з фізичних осіб за 2017 р. у розмірі 47034,19 грн. з підстав його протиправності.

Зокрема, позивач звертає увагу на те, що жодною нормою законодавства України не передбачено обов`язок сплати земельного податку фізичними особами-підприємцями, які є платниками єдиного податку та використовують належні їм приміщення у власній господарській діяльності, у зв`язку з чим контролюючим органом було неправомірно винесено спірне податкове повідомлення-рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 вересня 2013 р. ОСОБА_1 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця.

16 вересня 2013 р. позивачеві видано Свідоцтво платника єдиного податку третьої групи серії НОМЕР_1 , а одним із видів господарської діяльності за КВЕД є 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, місцем провадження господарської діяльності визначено АДРЕСА_3.

01 листопада 2016 року між ФОП ОСОБА_1 , як Орендодавцем, та ТОВ «Нова Пошта», як Орендарем, укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до п. 1 якого, Орендодавець згідно з умовами даного Договору передає, а Орендар приймає, у строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення (далі за текстом - Приміщення) загальною площею 220,6 м2. Приміщення розташоване за адресою:АДРЕСА_3. Приміщення передається Орендарю для цілей розміщення офісу (відділення) та зберігання вантажу та/або для здійснення іншої підприємницької діяльності, передбаченої Статутом Орендаря.

28.04.2017 р. Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 2 яким позивачеві визначено суму грошового зобов`язання із сплати земельного податку з фізичних осіб в розмірі 47 034 грн. 19 коп.

Підпунктами 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України (надалі по тексту - ПК України) визначено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 287.8 статті 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В межах цих правовідносин не є спірним обов`язок сплати до бюджету податку за площі під нежилим приміщенням, який виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Спірним є питання застосування положень підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України щодо звільнення позивача від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).

Відповідно до пункту 269.2 статті 269 ПК України особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Згідно з пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України визначено, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Належне позивачу нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , використовуються нею, як фізичною особою-підприємцем, для здійснення господарської діяльності зі здавання в оренду власного нерухомого майна.

Відтак, наявність двох умов надання пільги, а саме використання позивачем власного нежилого приміщення у своїй господарській діяльності та наявність у нього статусу платника єдиного податку третьої групи, обумовлює звільнення його від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), що доводить протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідач як на підставу правомірності податкового повідомлення-рішення посилається на позицію Верховного Суду України у постанові від 24 листопада 2015 року № 21-2352а15.

Водночас, застосування позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 листопада 2015 року (№ 21-2352а15) є неприйнятним, оскільки правовідносини у справі, яка переглядалася Верховним Судом України, стосувалися податкового звітного періоду 2014 рік, а положення підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України були чинними в іншій редакції. Норма цього пункту викладена в новій редакції з 01 січня 2015 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яка за своїм змістом має інше правове навантаження.

Правовий висновок з цього питання Верховний Суд висловив у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 826/14081/16.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що позивач володіє частиною приміщень по АДРЕСА_3 .

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі. За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Водночас, відповідачем не надано детальний розрахунок податкового зобов`язання, що зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, а також не надано дані державного земельного кадастру.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючим органом було неправомірно винесено спірне податкове повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 04 червня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя В.П.Мельничук