Справа № 820/148/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 р.Справа № 820/148/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представників сторін : ОСОБА_1 ОСОБА_6 відповідача - Фісенка Г.Г., Шишацької В.С., представника третьої особи - Цехмістро О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків, повний текст складено 06.12.18 року по справі № 820/148/18

за позовом ОСОБА_2

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради третя особа Управління державної казначейської служби України у Холодногірському районі м. Харкова

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , позивач) звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради (далі по тексту - УПСЗН адміністрації Холодногірського району ХМР, відповідач), за участю третьої особи Управління державної казначейської служби України у Холодногірському районі м. Харкова, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради щодо ненадання ОСОБА_2 , інваліду 2 групи з дитинства, путівки на санаторно-курортне лікування за період з 2000 по 2017 роки; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю, в розмірі 20000 тис. грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2018 по справі № 820/148/18 позовну заяву ОСОБА_2 в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання позивачеві путівки на санаторно-курортне лікування за період з 2000 по 2016 рік повернуто позивачу з підстав пропуску строку на звернення до суду з такими позовними вимогами.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2018 по справі № 820/148/18 позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання позивачеві путівки на санаторно-курортне лікування за 2017 рік, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо надання путівки на санаторно - курортне лікування у 2017 році.

В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 по справі № 820/148/18 ухвалу Харківського окружного адміністративного суду 14.03.2018 про повернення позовної заяви ОСОБА_2 в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання позивачеві путівки на санаторно-курортне лікування за період з 2000 по 2016 рік з підстав пропуску строку на звернення до суду з такими позовними вимогами скасовано, та направлено справу для подовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 по справі № 820/148/18 адміністративний позов ОСОБА_2 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачеві путівки на санаторно-курортне лікування за період з 2000 по 2016 роки залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 по справі № 820/148/18, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачу путівки на санаторно-курортне лікування за період з 2000 року по 2016 рік та стягнення моральної шкоди - задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що у довідках медичних установ для отримання путівок № 42 від 12.05.2005, № 969 від 07.03.2008 не було зазначено зауважень про необхідність супроводу матері, а тому відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в наданні путівок до санаторно-курортного закладу на підставі вказаних довідок. Вказав, що доводи про те, що відповідач не є розпорядником коштів на придбання путівок та отримував їх централізовано від Департаменту соціального захисту населення ХОДА, не були наведені відповідачем у жодному з документів. УПСЗН адміністрації Холодногірського району не зазначало, що не є належним відповідачем по справі. Вважає, що надані відповідачем акти від 02.11.2009, 10.11.2011, 25.01.2012, 18.07.2012, 26.09.2012, 26.101.2013, 14.01.2014, 21.03.2014, 03.10.2014, 24.10.2014, 06.11.2014, 26.05.2015, 27.02.2015, 26.05.2015, 06.08.2015 не є належними доказами відмови позивача від отримання путівок, оскільки не мають реєстраційних номерів, не затверджені керівництвом, форма акту від 06.08.2015 не відповідає формі, встановленій законодавством, а тому вказані акти не мають статусу офіційного службового документу. Стверджує, що позивачу не пропонувалась 26.08.2015 путівка до санаторію «Лазурний» м. Бердянськ, що підтверджується відповіддю УПСЗН адміністрації Холодногірського району від 28.09.2016 на звернення позивача, підтвердженням цьому є індивідуальна програма реабілітації інваліда від 11.04.2016, якою рекомендовано позивачу проходити лікування у нежарку пору року. Враховуючи викладене, вважає, що судом першої інстанції не надана мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи. Пояснив, що лікар ОСОБА_3 , яка була допитана судом в якості свідка, консультувала позивача лише один раз, тому не є належним доказом по справі її свідчення про ненадання позивачу направлення на отримання путівки з неврологічним профілем протягом 2005-2015 років. Доводи свідка про потребу супроводу позивача по психіатричній направленості, є безпідставними. Позивач є інвалідом ІІ групи, тому супроводу не потребує.

Представники позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав, викладених в останній, просили суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 по справі № 820/148/18, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачу путівки на санаторно-курортне лікування за період з 2000 року по 2016 рік та стягнення моральної шкоди.

Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві та його представники у судовому засіданні просили суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Пояснили, що чинним законодавством не передбачено надання путівки на санаторно-курортне лікування за кожен конкретний рік, такі путівки до 2017 року відповідачем отримувались від Департаменту соціального захисту населення ХОДА та розподілялися Управлінням в міру їх надходження в порядку черговості. Вказав, що за медичними показаннями, наведеними у медичних довідках для отримання путівки (форма 070/о) позивачу було рекомендовано лікування лише у санаторіях місцевої кліматичної зони - «Ялинка» або «Бермінводи», однак, жодної путівки для лікування в місцеву кліматичну зону (Харківська область) до відповідача не надходило. Через відсутність путівок у місцеву кліматичну зону, з врахуванням черги на отримання путівки, ОСОБА_2 пропонувалися путівки в інші кліматичні зони, які Управління отримувало централізовано згідно з відповідним розподілом від Департаменту, але за умови надання позивачу медичними установами рекомендацій щодо можливості оздоровлення за межами Харківської області. Тільки у довідці від 16.08.2016 була зазначена інша кліматична зона (курорт «Бердянськ»), однак, при цьому в довідці було зазначено про потребу у супроводі ОСОБА_2 матір`ю. З посиланням на п. 11 Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 № 187, вказав, що надання путівки без лікування для супроводжуючих передбачено лише у випадку, якщо вони супроводжують інвалідів І групи, в той час як позивачу встановлено ІІ групу інвалідності. У зв`язку з чим ОСОБА_2 були надані роз`яснення, що для вирішення питання забезпечення санаторно-курортною путівкою йому необхідно або отримати у встановленому порядку медичний висновок про необхідність оздоровлення без супроводу, або отримати направлення для встановлення інвалідності 1 групи (при наявності медичних показань) та проходження огляду медико-соціальною експертною комісією. Разом з тим, вказані умови ОСОБА_2 виконані не були, що і стало об`єктивною причиною неможливості забезпечити ОСОБА_2 путівкою. Пояснив, що за період з 16.05.2005 р. (дата взяття на облік в Управлінні), ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_1 відмовлялися від отримання санаторно-курортних путівок з різних причин, про що відповідачем складалися відповідні акти. Працівники Управління спілкувалися с ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_1 не тільки в телефонному режимі, але і при зустрічах, окрім письмових відповідей на кожне звернення позивача, при безпосередньому спілкуванні надавали ґрунтовні відповіді стосовно порядку надання санаторно-курортних путівок. Враховуючи викладене, вважають, що відповідач у спірних відносинах діяв на підставі, в межах порядку та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення моральної шкоди.

Представник третьої особи в судовому засіданні у вирішенні справи покладався на розсуд суду.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, третьої особи, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач взятий на облік в УПСЗН для забезпечення санаторно-курортним лікуванням, як інвалід другої групи з дитинства, на підставі заяви від 16.05.2005.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем отримувалися та подавалися до відповідача довідки для отримання путівок № 42 від 12.05.2005 року, № 969 від 07.03.2008 року, № 1215/89 від 06.09.2016 року, № 2822/414 від 10.08.2017 року, копії яких містяться у матеріалах справи.

Вважаючи, що відповідачем протиправно протягом 2000-2016 років не було надано позивачу як інваліду 2 групи з дитинства путівок на санаторно-курортне лікування, ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом про визнання протиправною бездіяльності УПСЗН адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради, стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності УПСЗН адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради щодо ненадання путівок за період 2000-2016 років, стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача у спірних відносинах.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 по справі № 820/148/18 таким, що прийняте при неповному з`ясуванні обставин справи, з наступних підстав.

Колегією суддів з`ясовано, що позивач на свої звернення протягом 2000-2016 років, не отримавши путівки або відмови в наданні такої путівки від відповідача, фактично вважав триваючими відносини, що склалися за цей період.

Частинами 6, 9 статті 38 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" від 21.03.1991 № 875-ХІІ (далі по тексту - Закон № 875-ХІІ) визначено, що особи з інвалідністю і діти з інвалідністю за наявності медичних показань мають право на безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками. Порядок та умови забезпечення осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю лікарськими, технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення, санаторно-курортними путівками, автомобілями, а також переліки технічних та інших засобів реабілітації і виробів медичного призначення визначає Кабінет Міністрів України.

Колегія суддів зауважує, що статтю 38 Закону № 875-ХІІ було викладено у редакції, яка передбачає безкоштовне отримання інвалідами санаторно-курортних путівок, лише з 08.07.2004 - з дати набрання чинності Законом України від 15.06.2004 № 1773-IV «Про внесення змін до Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 № 187 (далі по тексту - Порядок № 187).

Таким чином, до 08.07.2004 законодавцем не було закріплено права позивача на безкоштовне отримання санаторно-курортної путівки, при цьому, до 22.02.2006 був відсутній порядок забезпечення інвалідів такими путівками, а тому вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності УПСЗН у Холодногірському районі адміністрації Харківської міської ради щодо ненадання путівок на санаторно-курортне лікування за 2000-2005 роки включно задоволенню не підлягають.

З приводу позовних вимог за період з 2006 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.2 Порядку № 187 (в первинній редакції, чинній з 22.02.2006) органи праці та соціального захисту населення забезпечують за рахунок коштів державного бюджету безплатними путівками до санаторно-курортних закладів інвалідів усіх категорій.

Особи, зазначені у пункті 2 цього Порядку, повинні перебувати на обліку в органах праці та соціального захисту населення для санаторно-курортного лікування і одержувати пенсію в органах Пенсійного фонду України або державну соціальну допомогу, призначену замість пенсії, в органах праці та соціального захисту населення (п.3 Порядку № 187).

Згідно з п.5 Порядку № 187 путівки видаються особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості у міру надходження путівок. Для одержання путівки подається заява та медична довідка лікувальної установи за формою N 070/о.

Інваліди загального захворювання та інваліди з дитинства забезпечуються путівками в порядку черговості в міру надходження путівок (п.9 Порядку № 187).

Пунктом 14 Порядку № 187 передбачено, що особа, що перебуває на обліку для забезпечення путівки в органах праці та соціального захисту населення, але в поточному році одержала безплатну путівку в іншій організації, знімається з обліку.

Повторне взяття на облік здійснюється відповідно до пункту 5 цього Порядку.

Зі змісту наведених норм вбачається, що санаторно-курортною путівкою забезпечується особа, яка перебуває на обліку в органах праці та соціального захисту населення, після отримання такої путівки така особа знімається з обліку.

При цьому, надання путівки здійснюється за умови надання медичної довідки лікувальної установи за формою N 070/о, згідно з медичними рекомендаціями, викладеними у цій довідці, в порядку черговості в міру надходження путівок.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 взятий на облік для отримання путівки як інвалід ІІ групи з дитинства з 17.05.2005 на підставі заяви від 16.05.2005 та довідки, виданої Міською клінічною лікарнею № 1 (а.с.12, 13).

Як вбачається зі змісту вказаної вище довідки, остання була дійсною до травня 2006 року.

Вказаною довідкою було рекомендовано ОСОБА_2 санаторно-курортне лікування в будь-яку пору року, у санаторіях неврологічного профілю, розташованих у зоні Південного берега Криму, Закарпаття.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що протягом періоду чинності вказаної вище довідки позивачу пропонувались будь-які санаторно-курортні путівки, а також докази того, що до УПСЗН адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради (на той час - Ленінське районне управління соціального захисту населення) не надходило жодної путівки до санаторіїв неврологічного профілю вказаних кліматичних зон.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 надавалась відповідачу для отримання путівки довідка від 07.03.2008 № 969, видана Комунальним закладом охорони здоров`я «Міська клінічна лікарня №1». Зазначеною довідкою рекомендовано позивачу санаторно-курортне лікування зимою, весною, восени у санаторії, що спеціалізується на захворюваннях нервової системи, та вказано найменування санаторію - «Ялинка». Строк дії довідки - до березня 2009 року.

Як стверджує відповідач, вказаний вище санаторій розташований у місцевій кліматичній зоні - Харківській області.

В акті від 02.11.2008, копію якого надано до матеріалів справи (т.1, а.с.32), зазначено, що ОСОБА_2 пропонувалася санаторно-курортна путівка до санаторію «Озерний» з 29.11.2008, від якої позивач відмовився за сімейними обставинами.

Разом з тим, зазначений акт складений одноособово спеціалістом ОСОБА_5 , на вказаному акті відсутня печатка установи, від імені якої він складений, а тому вказаний акт не береться колегією суддів до уваги в якості належного та допустимого доказу пропонування ОСОБА_2 путівки до санаторію.

Крім того, згідно з вказаним актом, ОСОБА_2 пропонувалась путівка не до санаторію «Ялинка», а до іншого санаторію. Доказів відсутності в розпорядженні відповідача путівок до санаторію «Ялинка» відповідачем на вимогу суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем, всупереч наведеній нормі, не доведено вжиття усіх належних та необхідних заходів для забезпечення ОСОБА_2 санаторно-курортною путівкою протягом 2006-2008 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2007 № 150 затверджено Порядок виплати деяким категоріям інвалідів грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування (далі по тексту - Порядок № 150).

Відповідно до п.2 Порядку № 150 виплата грошової компенсації за путівку та за самостійне лікування проводиться на підставі медичних рекомендацій відповідно до законодавства, що визначає право інвалідів на безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням, у розмірах, визначених відповідно до пункту 4 цього Порядку, управлінням праці та соціального захисту населення за місцем перебування на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням: особам, інвалідність яких пов`язана з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, що потребують лікування супутніх захворювань відповідно до медичних рекомендацій, якщо протягом трьох календарних років такі особи не одержували безоплатної путівки до санаторно-курортного закладу і не виплачувалася за це грошова компенсація за путівку та за самостійне лікування у зазначений період Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань; іншим інвалідам, якщо вони протягом трьох календарних років не одержували безоплатної путівки до санаторно-курортного закладу.

Згідно з п.11 Порядку № 150 грошова компенсація за путівку виплачується інваліду, якщо він протягом попередніх трьох календарних років не одержував безоплатної санаторно-курортної путівки (не рахуючи рік, коли інвалід звернувся за нею).

Уперше грошова компенсація виплачується інваліду, який перебуває на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням (у разі звернення із заявою про її виплату) через три роки після набрання чинності Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні".

Після виплати інвалідові зазначеної грошової компенсації період повторного перебування його на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням обчислюється з дня подання ним необхідних документів.

Зі змісту наведених норм вбачається, що інвалід знімається з обліку для забезпечення санаторно-курортною путівкою або в разі отримання такої путівки, або після отримання компенсації за неї. При цьому, після виплати компенсації період повторного перебування його на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням обчислюється з дня подання ним необхідних документів.

Разом з тим, в разі закінчення строку дії медичної довідки протягом строку перебування інваліда на обліку, останній повинен для отримання путівки надати нову довідку медичної установи.

Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи копії листа УПСЗН Ленінської районної у м. Харкові ради № 02-06/7564 від 06.11.2009, адресованого ОСОБА_2 , позивача було повідомлено про можливість отримання компенсації за 2006-2008 роки замість путівки на санаторно-курортне лікування. Зазначено, що у разі згоди на отримання вказаної компенсації позивачу необхідно надати до Управління заяву, паспорт та медичну довідку за формою 070/у, довідку МСЕК та трудову книжку. Вказано, що після виплати вказаної компенсації позивача буде знято з обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням, та зазначено, що в разі відмови від отримання компенсації необхідно письмово повідомити про це Управління праці та соціального захисту населення (т.1, а.с.155).

Зазначений лист було направлено позивачеві поштою, однак, поштове відправлення повернулось без вручення адресату з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Доказів вжиття відповідачем будь-яких інших заходів щодо направлення позивачу пропозиції виплати компенсації за неотриману путівку протягом 2006-2008 років відповідачем не надано.

Таким чином, ОСОБА_2 не отримував компенсації за путівку, не надану протягом 2006-2008 років, що підтверджується позивачем та не заперечується відповідачем по справі. Письмове підтвердження відмови ОСОБА_2 від отримання компенсації в матеріалах справи відсутнє. Отже, позивач не підлягав зняттю з обліку на отримання санаторно-курортної путівки та продовжував перебувати на обліку.

Разом з тим, оскільки строк дії довідки за формою 070/о від 07.03.2008 № 969 сплив 30.03.2009, для отримання путівки ОСОБА_2 повинен був надати нову довідку за формою 070/о.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій актів від 10.11.2011, від 26.01.2013, 25.01.2012, 18.07.2012, 26.09.2012, 19.06.2013, 24.10.2014, 03.10.2014, 21.03.2014, 06.11.2014, 06.08.2015, 26.05.2015, 27.02.2015 вбачається, що Управлінням праці та соціального захисту населення Ленінської районної ради позивачу, незважаючи на відсутність у нього дійсної довідки за формою 070/о, пропонувалися путівки до санаторіїв різних кліматичних зон («Перлина» Волинської області», «Авангард» Вінницької області, «Салют» м. Одеса, «Чабанка» Одеської області, «Приазов`я» м. Бердянськ, «Славутич» Дніпропетровської області, «Прикарпаття» Львівської області , «Оризонт» Приазов`я, «Токарі» Сумської області, однак, путівки не було отримано ОСОБА_2 з різних підстав.

Зокрема, в актах від 10.11.2011, 26.01.2013, 25.01.2012, 26.09.2012 зазначено, що позивач відмовився від отримання путівки за станом здоров`я (не підходить пора року - холодно), від 18.07.2012 - за особистими справами (купив путівку самостійно на цей же період, що і було запропоновано відповідачем), від 19.06.2013, 24.10.2014, 03.10.2014, 21.03.2014, 06.11.2014, 26.05.2015, 27.02.2015 - не може оформити довідку за формою 070/о.

Наявними в матеріалах справи копіями запитів УПСЗН адміністрації Ленінського району Харківської міської ради від 07.08.2013 № 10-99/5722/04-13 та від 26.08.2014 № 10-99/6276/04-14 на адресу керівництва Харківської міської поліклініки № 24 відповідач просив надати інформацію про можливість оздоровлення ОСОБА_2 в санаторно-курортному закладі, в разі потреби санаторно-курортного лікування, надати відповідну довідку.

Листами № 1138 від 14.08.2013 та № 1351 від 27.08.2014 відповідача повідомлено про те, що лікарем-невропатологом ХМП № 24, до якого звернувся ОСОБА_2 для отримання форми 070/о, було надано позивачу направлення на лабораторні обстеження та консультацію до фахівців Харківського міського психоневрологічного диспансеру № 16, з метою виключення протипоказань для санаторно-курортного лікування. Вказано, що довідка за формою 070/о буде надана позивачу після отримання результатів вказаних обстежень. При цьому, в листі від 27.08.2014 зазначено, що ОСОБА_2 від консультації фахівців Харківського міського психоневрологічного диспансеру № 16 категорично відмовився.

Наступну форму 070/о позивачем було надано до УПСЗН адміністрації Ленінського району Харківської міської ради лише 06.09.2016.

Таким чином, відповідачем були вжиті вичерпні заходи щодо забезпечення путівкою ОСОБА_2 , однак, з підстав, незалежних від відповідача по справі, вони не призвели до отримання ним путівки протягом 2009-2015 років.

Доводи позивача про те, що складені відповідачем акти про відмову від надання путівок не відповідають формі, затвердженій Порядком № 187, не завірені керівництвом УПСЗН, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки форму акту про відмову від отримання путівок затверджено лише 08.07.2015.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 № 466, яка набрала чинності з 21.07.2015, пункт 14 Порядку № 187 було доповнено абзацами такого змісту:

"У разі коли особа за місцем обліку забезпечена санаторно-курортною путівкою у поточному році, повторне взяття на облік здійснюється на підставі копії (дубліката) медичної довідки лікувальної установи за формою № 070/о, що додана до попередньої заяви, якщо строк її дії не закінчився.

У разі відмови особи від путівки складається відповідний акт за формою, затвердженою Мінсоцполітики.".

Отже, до 21.07.2015 була відсутня певна затверджена форма акту про відмову від отримання путівки, тому доводи про невідповідність актів, копії яких надані відповідачем до матеріалів справи, вимогам Порядку № 187, не є доказом протиправності дій відповідача у спірних відносинах.

Доводи позивача на те, що акт від 06.08.2015, складений відповідачем після 08.07.2015 (внесення змін до Порядку № 187), не відповідає формі «акту про відмову від санаторно-курортної путівки», затвердженій Міністерством соціальної політики 14.07.2015, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки за відсутності у позивача чинної довідки за формою 070/о відповідач не мав обов`язку пропонувати позивачу путівку, тому форма акту від 06.08.2015 в даному випадку не свідчить про протиправність дій відповідача у спірних відносинах.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності УПСЗН адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради за період 2009-2015 років.

З приводу позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачу путівок у 2016 році колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_2 від 01.04.2016 (т.1, а.с.72-75) позивач може перебувати на санаторно-курортному лікуванні в нежарку пору року в супроводі матері.

Як зазначено у довідці за формою 070/о від 06.09.2016 № 1215/89, виданій Комунальним закладом охорони здоров`я «Харківська міська поліклініка № 24», ОСОБА_2 потребує санаторно-курортного лікування у супроводі матері, у санаторіях Харківської області «Бермінводи», «Ялинка» , взимку, весною або восени (т.1, а.с.15).

Відповідно до п. 10 Порядку № 187 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних відносин щодо невидачі позивачу путівки у 2016 році) інваліди із захворюваннями нервової системи (з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку) забезпечуються путівками:

I і II групи - до санаторіїв (відділень) спінального профілю з лікуванням строком на 35 днів (відповідно до медичних рекомендацій) у порядку черговості в міру надходження путівок;

III групи - до санаторіїв неврологічного профілю строком на 18-21 день (відповідно до медичних рекомендацій) у порядку черговості в міру надходження путівок.

Особам, які супроводжують інвалідів I та II групи до санаторіїв спінального профілю, путівки не видаються, лише оплачується проїзд (двічі до санаторію і двічі в зворотньому напрямку) у транспорті загального користування (залізничному та автомобільному) згідно з поданими проїзними квитками. У випадку проїзду залізничним транспортом відшкодовують вартість квитка у плацкартному вагоні.

За приписами п.11 Порядку № 187 путівками без лікування забезпечуються особи, що супроводжують інвалідів I групи (за винятком інвалідів з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку), яким за висновком лікувально-профілактичного закладу необхідна постійна стороння допомога. Якщо інвалід I групи здатний обслуговувати себе самостійно, видається довідка про це лікувально-профілактичного закладу.

Враховуючи викладене, Порядком № 187 передбачено можливість видачі довідки окремим категоріям інвалідів ІІ групи із захворюваннями нервової системи, які потребують супроводу, з компенсацією проїзду для особи, яка їх супроводжує.

Відповідачем не доведено, що позивач не належить до зазначеної вище категорії інвалідів.

При цьому, відповідач не був позбавлений можливості запропонувати ОСОБА_2 безоплатну путівку, за умови його супроводження матір`ю на підставі путівки, оплаченої позивачем за власні кошти.

З наявних в матеріалах справи копій актів від 26.08.2016 та від 17.10.2016 (т.1, а.с.46, 47) вбачається, що позивачу пропонувалися путівки до санаторіїв «Салют» (м. Одеса) та «Лазурний» (м. Бердянськ), до санаторіїв Харківської області позивачу не було запропоновано путівки.

Відповідач, стверджуючи про відсутність аж до 2017 року в розпорядженні УПСЗН адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради путівок у санаторії місцевої кліматичної зони - Харківської області, жодних доказів такого твердження на вимогу суду апеляційної інстанції не надав.

Водночас, слід відмітити, що позивач в апеляційній скарзі заперечує факт пропонування йому путівки 26.08.2016 до санаторію «Лазурний» м. Бердянськ, і жодних доказів на спростування такого твердження відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання протиправною бездіяльності УПСЗН адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради щодо ненадання санаторно-курортної путівки у 2016 році.

З приводу позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, позивачем в апеляційній скарзі жодним чином не обґрунтовано підстав для стягнення моральної шкоди, не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 20000 грн.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з УПСЗН адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради моральної шкоди в сумі 20000 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України порушення норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладене вище, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 по справі № 820/148/18 підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності УПСЗН адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради щодо ненадання ОСОБА_2 путівки на санаторно-курортне лікування у 2016 році, з прийняттям в цій частині нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення захисту прав позивача у спірних відносинах та виконання вимог п.4 ч.1 ст.245 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зобов`язання УПСЗН адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради потворно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо надання путівки на санаторно-курортне лікування у 2016 році.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 року по справі № 820/148/18 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради щодо ненадання ОСОБА_2 путівки на санаторно-курортне лікування у 2016 році.

Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради (61052, м. Харків, вул. Благовіщенська, 34, ) щодо ненадання ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), інваліду 2 групи з дитинства, путівки на санаторно-курортне лікування у 2016 році.

Зобов`язати (61052, м. Харків, вул. Благовіщенська, 34, ) Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо надання путівки на санаторно-курортне лікування у 2016 році.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 по справі № 820/148/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 03.06.2019 року