Справа № 620/161/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/161/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року, суддя Кашпур О.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Академії державної пенітенціарної служби про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Академії державної пенітенціарної служби, в якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо непогодження щомісячних додаткових видів грошового забезпечення - премії за березень, квітень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018 року в розмірі 148830,00 грн;

- зобов`язати Академію державної пенітенціарної служби виплатити щомісячні додаткові види грошового забезпечення - премію за березень, квітень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018 року в розмірі 148830,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що премія є складовою частиною грошового забезпечення та має виплачуватися в повному обсязі.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.04.2016 року відповідно до статті 42 Закону України «Про вищу освіту» ОСОБА_1 обраний ректором Академії Державної пенітенціарної служби.

Згідно з наказом №77/ОС-16 від 07.04.2016 року позивача призначено на посаду ректора Академії Державної пенітенціарної служби та укладено контракт №5 від 07.04.2016 року. На час звернення позивача до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 перебував на посаді ректора Академії Державної пенітенціарної служби, що підтверджується довідкою №5 від 08.01.2019 року (а.с. 67).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №343 від 18.05.2016 року «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» ліквідовано Державну пенітенціарну службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації та установлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної пенітенціарної служби, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

Також зазначеною постановою затверджено «Перелік цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій, що відносяться до сфери управління Міністерства юстиції», відповідно до якого Академія державної пенітенціарної служби відноситься до сфери управління Міністерства юстиції.

Згідно п 1.3 Статуту Академії державної пенітенціарної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 3290/5 від 21 листопада 2016 року, Академія ДПтС є самоврядним та автономним вищим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання, який є державною установою, фінансується за рахунок коштів державного бюджету і віднесено до сфери управління центрального органу виконавчої влади - Міністерства юстиції України.

Академією державної пенітенціарної служби було направлено до Міністерства юстиції України листи-подання про преміювання ОСОБА_1 за березень, квітень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018 року з розрахунками від 04.04.2018 року №5/747, від 03.05.2018 року № 5/924, від 05.07.2018 року № 5/1540, від 03.09.2018 року № 5/1927, від 03.10.2018 року № 5/2126, від 02.11.2018 року № 5/2354, від 30.11.2018 року № 5/2584 (а.с. 49-62).

Зазначені листи не було погоджено Міністерства юстиції України та за ці періоди не виплачено премію позивачу.

Листи-подання за січень, лютий, травень, червень, липень 2018 року було погоджено і відповідно до наказів № 26 о/с від 02.02.2018 року, № 46 о/с від 28.02.2018 року, № 168 о/с від 12.07.2018 року, № 179 о/с від 25.07.2018 року, № 203 о/с від 29.08.2018 року ОСОБА_1 було виплачено премію за січень, лютий, травень, червень, липень 2018 року (а.с. 44-48).

Вважаючи протиправним не здійснення преміювання за березень, квітень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби здійснюється на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції від 24.02.2018 року (далі - Постанова № 704).

Пунктом 2 Постанови № 704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 2 пункту 5 Постанови № 704 керівникам державних органів надано право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, Постанова № 704 надає відповідачу право здійснювати преміювання, та не визначає це обов`язком.

Разом з тим, наказом Міністерства юстиції України №925/5 від 28.03.2018 року затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - Порядок №925/5).

Згідно з пунктом 3 розділу 1 Порядку №925/5 Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Такимч чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що до складу грошового забезпечення серед іншого входять щомісячні (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) додаткові види грошового забезпечення. При цьому премія не є обов`язковою частиною щомісячного грошового забезпечення, а є додатковою стимулюючою виплатою за високі показники в роботі, значний особистий вклад в роботу установи тощо.

У відповідно до п. 5 розділу 1 Порядку №925/5 виплата грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу здійснюється за місцем їх служби в межах асигнувань, затверджених кошторисом відповідного органу або установи на грошове забезпечення.

Особам рядового і начальницького складу, які проходять службу в державних підприємствах Державної кримінально-виконавчої служби України, грошове забезпечення виплачується за рахунок і в межах коштів відповідних підприємств.

Пунктами 1-4 розділу 13 Порядку №925/5 встановлено, що керівники органів і установ мають право преміювати осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Преміювання осіб рядового і начальницького складу здійснюється згідно з положенням про преміювання, що затверджується в кожному органі та установі, в межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менше ніж 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення з урахуванням фактичних обсягів фінансування, затверджених для бюджетних установ у кошторисах, а також фінансових можливостей підприємств установ виконання покарань.

Премія виплачується разом iз виплатою грошового забезпечення в поточному місяці за результатами оперативно-службової діяльності за минулий місяць.

Виплата премії особам рядового і начальницького складу та позбавлення їх премії здійснюються згідно з наказами.

Накази про преміювання осіб рядового і начальницького складу видаються на підставі поданих рапортів (заяв) керівників структурних підрозділів щодо преміювання осіб рядового і начальницького складу, погоджених з фінансовим підрозділом у частині дотримання фонду преміювання, а керівників органів і установ - відповідного керівника органу управління вищого рівня. У рапортах з клопотанням про встановлення премії, позбавлення (зменшення) премії та у відповідних наказах про преміювання зазначаються конкретні причини, визначені затвердженими показниками, що стали підставою для цього.

У випадку допущення особами рядового або начальницького складу порушень чи проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.

Отже, преміювання осіб рядового і начальницького складу є правом керівника установи, організації чи відомства, а не обов`язком.

Відповідно до п.6 Порядку погодження надання матеріальних допомог, встановлення надбавок, доплат і преміювання керівників навчальних закладів Державної кримінально- виконавчої служби України, Управління з питань забезпечення діяльності та розвитку Державної кримінально-виконавчої служби України, медичних реабілітаційних центрів Міністерства юстиції України затвердженим наказом №1745/5 від 30.05.2017 року зі змінами внесеними наказами Міністерством юстиції України №3814/5 від 28.11.2017 та №1228/5 від 19.04.2018 року (а.с. 123-130) рішення про преміювання керівників бюджетних установ здійснюється за погодженням з Державним секретарем Міністерства юстиції України та оформляється відповідним наказом.

Погодження премії здійснюється на підставі відповідних подань навчальних закладів Державної кримінально-виконавчої служби України, державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», медичних реабілітаційних центрів Міністерства юстиції України та в межах фонду оплати праці із зазначенням розміру преміювання і розрахунку економі фонду оплати праці. На час проведення службового розслідування або перевірки стосовно керівника бюджетної установи погодження на його преміювання не надається. За результатами службового розслідування (перевірки), у разі відсутності дисциплінарного проступку та підстав для притягнення керівника бюджетної установи до відповідальності, премія погоджується за весь період його (її) проведення на підставі відповідного подання навчального закладу Державної кримінально-виконавчої служби України, державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», медичних реабілітаційних центрів Міністерства юстиції України.

Таким чином, погодження премії належить до функціональних обов`язків Державного секретаря Міністерства юстиції України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що премія Тогочинському Олексію Михайловичу виплачується за погодженням з Державним секретарем Міністерства юстиції України за умови наявності відповідного фінансування та є правом керівника, а не його обов`язком, а тому Міністерство юстиції України не несе обв`язку щомісячно преміювати позивача, оскільки премія є додатковою стимулюючою виплатою.

Крім того, колегія суддів зазначає,що чинним законодавством України не передбачено прийняття певного рішення відповідачем щодо непогодження подання про преміювання працівника.

Щодо доводів позивача про те, що у відповідні подання про його преміювання не погоджувалось із-за негативного відношення до нього державного секретаря, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки відсутні докази, які б свідчили негативне відношення до позивача з боку відповідача, в т.ч. і державного секретаря.

Також є безпідставними доводи представника позивача стосовно того, що має місце конфлікт інтересів, а тому суддя Каштур О.В. не могла розглядати дану справу, так як її син як і позивач працює у системі пенітенціарної служби, а саме в ДУ «Київський слідчий ізолятор», оскільки діяльність сина судді ніяким чином не пов`язана з роботою позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що Містерство юстиції України діяло в межах чинного законодавства, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання його преміювати є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Пилипенко О.Є.

Повний текст виготовлено: 05 червня 2019 року.