Справа № 414/1143/19
Суддя: Безкровний І. Г.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року Справа № 414/1143/19 Провадження № 2-а/414/25/2019

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря с/з Нагорянської О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до командира взводу № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції Луганської області лейтенанта поліції Матвєєва Іллі Анатолійовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кремінського районного суду Луганської області знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до командира взводу № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції Луганської області лейтенанта поліції Матвєєва І.А. про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що постановою відповідача серії ВР № 346002 від 09.04.2019 на нього було накладене адміністративне стягнення за ст.ст. 122 ч. 1, 126 ч. 1, 36 ч. 2 КУпАП у розмірі 425 грн.

Відповідно до цієї постанови позивач 09.04.2019 о 13:15 год., керуючи транспортним засобом та рухаючись біля будинку № 25 по просп. Хіміків м. Сєвєродонецьк Луганської області, здійснив зупинку ближче десяти метрів, а саме на відстані трьох метрів від пішохідного переходу та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Проте така постанова, на думку позивача, не відповідає вимогам закону з наступних підстав.

Так, під час складення відповідачем постанови позивач оспорив інкриміноване йому правопорушення, оскільки, на думку позивача, відповідачем було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, справа була розглянута на місці вчинення правопорушення та без попереднього складання протоколу про адміністративне правопорушення, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості у повній мірі скористатися частиною прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Сама постанова відповідача не містить зазначення будь-яких доказів, в тому числі технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис правопорушення, що свідчить про невідповідність постанови вимогам ст. 284 КУпАП та відсутність доказів у справі.

Також, на думку позивача, у відповідача були відсутні передбачені законом підстави для перевірки документів (посвідчення водія та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) позивача, у той час як останній здійснив зупинку свого транспортного засобу з дотриманням вимог Правил дорожнього руху України.

Таким чином, позивач просив визнати незаконною та скасувати винесену відповідачем постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача серії ВР № 346002 від 09.04.2019, а також закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та зазначив, що він короткочасно зупинив свій транспортний засіб біля пішохідного переходу, однак не глушив двигун і одразу збирався їхати, що йому завадили зробити працівники поліції, які одразу ж підійшли до його транспортного засобу та затримали позивача. З огляду на це позивач вважав, що фактично зупинку транспортного засобу він не здійснював, а отже не порушував Правил дорожнього руху України, тому вимога працівників поліції надати документи для перевірки не ґрунтувалася на нормах закону. Крім того, в подальшому позивач пропонував надати посвідчення водія та поліс страхування, проте працівники поліції відповіли, що в цьому немає необхідності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. Також відповідач додав до свого клопотання диск з відеозаписом з місця правопорушення.

Заслухавши позивача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням всі надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ВР № 346002 від 09.04.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, водій ОСОБА_1 09 квітня 2019 року о 13:15 год., керуючи транспортним засобом «Mazda 6» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , біля будинку № 25 по пр. Хіміків м. Сєвєродонецьк здійснив зупинку ближче десяти метрів, а саме на відстані трьох метрів від пішохідного переходу, а також не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п 15.9 (г), 2.4 (а) Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122 ч. 1, 126 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок чого командиром взводу № 1 роти № 1 УПП в Луганській області лейтенантом Матвєєвим І.А. була складена вказана постанова, за якою на ОСОБА_1 відповідно до положень ч. 2 ст. 36 КУпАП було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн (а.с. 9).

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, які тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), які тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач надав DVD-R диск із відеозаписами з нагрудних камер патрульної поліції з місця вчинення правопорушення (а.с. 25), які було досліджено в судовому засіданні, та з яких вбачається, що позивач ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу. З досліджених відеозаписів також вбачається, що позивач не оспорював тієї обставини, що саме він керував транспортним засобом та здійснив його зупинку ближче 10 метрів від пішохідного переходу, лише зазначаючи, що зупинка носить короткочасний характер, він не глушив двигун і збирався негайно їхати далі у своїх справах. Разом з тим, позивач не обґрунтував, яким чином зазначена ним обставина перешкоджала здійснити зупинку його транспортного засобу з дотриманням вимог п. 15.9 (г) ПДР України.

Так, відповідно до п. 15.9 (г) Правил дорожнього руху України зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги у русі.

В той же час, у п. 1.10 ПДР України зазначається, що зупинка це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Таким чином, суд критично оцінює пояснення позивача щодо того, що він не здійснював зупинку транспортного засобу з огляду на працюючий двигун та короткочасність припинення руху, оскільки нетривале припинення руху транспортного засобу визначається п. 1.10 ПДР України саме як його зупинка, у той час за змістом п. 15.9 (г) ПДР України зупинка транспортного засобу ближче десяти метрів від пішохідного переходу забороняється, а отже позивачем очевидно були порушені вимоги цього пункту ПДР України.

Відповідно до п. 2.4 (а) ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, у той час як за змістом п. 2.1. (а, ґ) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 водій зобов`язаний зокрема мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Крім того, згідно з п.п. 21.2, 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

За таких обставин, відповідач, з огляду на вказані положення законодавства та наявність у нього достатніх підстав вважати, що позивач порушив п. 15.9 (г) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, на законних підставах почав вимагати у позивача пред`явити йому посвідчення водія відповідної категорії та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак із досліджених відеозаписів з нагрудних камер поліцейських вбачається, що позивач відмовився надати зазначені документи, натомість пред`явивши паспорт громадянина України. При цьому відповідачем на місці правопорушення неодноразово наголошувалося позивачу на необхідність та підстави надання таких документів для перевірки, а також передбачену законом відповідальність за відмову у їх пред`явленні працівнику поліції, проте позивач продовжував ігнорувати законні вимоги відповідача, натомість дискутуючи з ним щодо законності дій обох сторін та зазначаючи, що такі документи він має при собі. Дійсно, врешті-решт позивач сам запропонував надати такі документи працівникам поліції, проте відбулося це після розгляду справи та винесення постанови. На підтвердження наявності у нього цих документів позивач додав до позову копії посвідчення водія та страхового полісу (а.с. 11, 12), однак за ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність не тільки за відсутність у водія при собі, але і за непред`явилення цих документів на законну вимогу працівника поліції, а отже суж вважає, що факт вчинення зазначеного адміністративного правопорушення позивачем також знайшов підтвердження у судовому засіданні.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення в частині розгляду справи на місці вчинення правопорушення та без складення протоколу про адміністративне правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У п. 2.3 свого рішення від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015 Конституційний Суд України, аналізуючи положення ст. 258 КУпАП, вказав на існування так званого «скороченого провадження» у справах про адміністративні правопорушення, тобто провадження за адміністративними правопорушеннями, накладання стягнення за якими відбувається саме на місці вчинення адміністративного правопорушення. І перелік таких випадків прямо передбачений статтею 258 КУпАП, тобто коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

З часу прийняття цього рішення Конституційним Судом України ст. 258 КУпАП була змінена законодавцем і станом на час розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, в тому числі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

При цьому згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, постанова у справі про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Так, зазначене у ч. 5 ст. 258 КУпАП правило не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, до якого відносяться правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Також відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, у разі вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, розгляд якого відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається і розгляд таких справ здійснюється на місці вчинення правопорушення, незалежно від того, чи оспорюватиме особа під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення допущене порушення і адміністративне стягнення.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 750/8192/16-а, який суд першої інстанції враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій адміністративній справі в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що відповідачем під час розгляду справи в порушення вимог закону справа розглядалася на місці вчинення правопорушення та без складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки в цій частині відповідач діяв відповідно до вимог діючого законодавства.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем під час складення постанови по справі про адміністративне правопорушення вимог статті 283 КУпАП щодо відображення у постанові технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис правопорушення, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ст. 14 Закону України «Про національну поліцію» остання використовує технічні засоби, засоби фото- та відеофіксації, засоби фіксації звуку під час документування обставин скоєння злочинів та інших правопорушень, в тому числі й в громадських місцях, а також дій працівників Національної поліції під час виконання ними покладених на них завдань.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Дійсно згідно з ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Водночас процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015.

За приписами пункту 5 розділу IV цієї Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Тому суд дійшов висновку, що такі відомості зазначаються лише у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі. У зв`язку із цим в даній справі відповідач під час складання постанови не був зобов`язаний вказувати технічний засіб, яким зафіксоване правопорушення, оскільки наявний відеозапис є лише загальним доказом у справі, а відеореєстратор або нагрудна камера не є спеціальним технічним пристроєм, який необхідно вносити до постанови.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 536/583/17, який суд першої інстанції враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій адміністративній справі з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України.

Суд також вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що він був позбавлений можливості користуватися частиною передбачених законом прав, зокрема визначених ст. 268 КУпАП, оскільки позивач у своєму позові та у судовому засіданні не зазначив, якими саме правами він був позбавлений можливості користуватися, а також яким чином відповідач перешкоджав йому у реалізації цих прав. Крім того, з досліджених у судовому засіданні відеозаписів з нагрудної камери патрульної поліції вбачається, що відповідачем роз`яснювалися позивачу його права, проте жодних клопотань під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заявлялося.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

За таких обставин обставин, суд вважає правомірними дії відповідача під час розгляду зазначеної справи про адміністративне правопорушення, а винесену відповідачем постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності законною, а отже суд дійшов висновку про необхідність залишення постанови відповідача без змін та відповідно відмови у задоволенні вказаної позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72-77, 79, 211, 241-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 )до командира взводу № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції Луганської області лейтенанта поліції ОСОБА_2 Іллі Анатолійовича (місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, 16)про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана ним протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя І.Г.Безкровний