Справа № 814/48/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/48/18
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на додаткове судове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року, ухвалене у письмовому провадженні в м. Миколаєві, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог, просив стягнути з Державної фіскальної служби України на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням з роботи за період з 12.04.2013 р. по 17.05.2013 р. в сумі 13 335,42 грн., середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі за період з 18.05.2013 р. по 20.03.2014 р. в сумі 135259,26 грн., а всього 148594,68 грн.; зобов`язати Державну фіскальну службу України нарахувати та виплатити компенсацію заробітної плати за невикористану відпустку за період з 13.04.2013 р. по 20.03.2014 р.; допустити рішення до негайного виконання.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 р., яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2018 р., адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2013 р. до 17 травня 2013 р. в сумі 13 335,42 грн. (тринадцять тисяч триста тридцять п`ять гривень сорок дві копійки). Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 травня 2013 р. до 20 березня 2014 р. в сумі 116 208,66 грн. (сто шістнадцять тисяч двісті вісім гривень шістдесят шість копійок). Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, в розмірі 19 050,60 грн. (дев`ятнадцять тисяч п`ятдесят гривень шістдесят копійок). В цій частині рішення суду підлягає негайному виконанню.

12 листопада 2018 р. до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про постановлення додаткового рішення у справі, в якій заявник просить постановити додаткове рішення у справі, яким прийняти рішення з позовної вимоги щодо зобов`язання Державної фіскальної служби України виплатити ОСОБА_1 компенсацію заробітної плати за невикористану відпустку за період з 13.04.2013 р. по 20.03.2014 р. Зазначену заяву обґрунтовано тим, що суд, дослідивши докази щодо права позивача на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку дійшов висновку про наявність у позивача права на її отримання, проте рішення з зазначеної позовної вимоги не прийняв.

Додатковим судовим рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про ухвалення додаткового судового рішення задоволено. Ухвалено додаткове судове рішення в адміністративній справі № 814/48/18, яким задоволено позовну вимогу ОСОБА_1 про зобов`язання Державну фіскальну службу України нарахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 13 квітня 2013 р. до 20 березня 2014 р. Зобов`язано Державну фіскальну службу України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 13 квітня 2013 р. до 20 березня 2014 р.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, Державна фіскальна служба України надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати додаткове судове рішення, відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що вказане судове рішення фізично неможливо виконати у зв`язку із відсутністю у ДФС

України правових підстав здійснювати виплати особам, які не були працівниками ДФС України. Апелянт вважає, що судом взагалі не надано оцінки тим обставинам, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді начальника Черкаської митниці не перебував у трудових відносинах з ДФС України. Водночас відповідно до штатного розпису Черкаської митниці, посада начальника

відноситься до посад Черкаської митниці. Так, табелювання використання робочого часу, нарахування та виплата заробітної плати начальнику Черкаської митниці здійснювалась Черкаською митницею.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду без змін.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за період, який минув після ухвалення Миколаївським окружним адміністративним судом свого рішення про поновлення позивача на посаді і до досягнення ним 65-річного віку, який складає майже 1 рік, позивач, на підставі норм Закону України "Про відпустки", мав право на щорічну основу відпустку, яку він не міг використати з об`єктивних причин, відповідно, на підставі ст. 24 Закону України "Про відпустки", позивач має право вимагати від відповідача грошову компенсацію за таку відпустку.

Приймаючи рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дослідивши докази щодо цієї вимоги, суд в резолютивній частині рішення не вирішив її, а тому маються підстави для ухвалення додаткового судового рішення в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання прроо судові витрати.

Аналіз наведеної норми адміністративного процесуального законодавства показав, що застосування інституту ухвалення додаткового судового рішення полягає в усуненні неповноти судового рішення.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Як встановлено судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року було надано оцінку позовній вимозі позивача, щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку, проте в резолю тивній частині рішення не вирішив її, а тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення.

Стосовно доводів апелянта, що вказане судове рішення фізично неможливо виконати у зв`язку із відсутністю у ДФС України правових підстав здійснювати виплати особам, які не були працівниками ДФС України, оскільки ОСОБА_1 перебував на посаді начальника Черкаської митниці, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Як вбачається з адміністративного позову ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом саме до Державної фіскальної служби України. Тобто відповідачем у вказаній справі позивачем було зазначено Державну фіскальну службу України. За результатом розгляду адміністративного позову Миколаївським окружним адміністративним судом прийнято рішення від 16 травня 2018 р., яке залишено без змін постановою П`ятого апеляцыйного адмыныстративного суду выд 07 листопада 2018 р.

Крім того, відповідно до п.1 Положення про Черкаську митницю ДФС,, затвердженого наказом ДФС України від 21.08.2014 р. № 69 (далі-Положення), Черкаська митниця Державної фіскальної служби України є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується Державній фіскальній службі України.

Митниця забезпечує реалізацію повноважень ДФС у зоні своєї діяльності.

Згідно з п. 8 Положення Митниця у межах повноважень, на основі та на виконання доручень ДФС видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Акти Митниці можуть бути скасовані Головою ДФС повністю чи частково.

Згідно з п. 9 Положення Митницю очолюе начальник, який призначаеться і зыльняється з посади Головою ДФС у порядку, визначеному законодавством.

Начальник Митниці має заступників, які призначаються на посаду і звільняються з посади Головою ДФС у порядку, визначеному законодавством.

Начальники митних постів призначаються на посаду і звільняються з посади Головою ДФС за поданням начальника Митниці.

Відповідно до п. 13 Положення Митниця утримується за рахунок державного бюджету.

Структуру Митниці затверджує Голова ДФС.

Штатний розпис, кошторис Митницці затверджуе Голова ДФС.

З огляду на вищезазначене, Черкаська митниця ДФс є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який утримуеться за рахунок державного бюджету, структуру Митниці затверджує Голова ДФС, штатний розпис, кошторис Митницці затверджуе Голова ДФС, а тому доводи апелянта про те, що ДФС України не має жодного відношення до нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку є безпідставними та необгрунтованими.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що додаткове судове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 252, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Додаткове судове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31.05.2019 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов