Справа № 2а-3930/12/1470
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2019 року

м. Київ

справа №2а-3930/12/1470

касаційне провадження №К/9901/8972/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.09.2013 (суддя Мельник О.М.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 (головуючий суддя - Косцова І.П., судді: Стас Л.В., Турецька І.О.) у справі № 2а-3930/12/1470 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.07.2012 № , від 05.07.2012 № , від 05.07.2012 № .

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 19.09.2013 адміністративний позов задовольнив.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11.06.2015 залишив постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.09.2013 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області оскаржила їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.09.2013, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області посилається на порушення судами норм матеріального права, а саме: статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пунктів 2.2, 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пункту 177.2 статті 177, підпункту «а» пункту 185.1 статті 185, підпункту «а» пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, наголошує на об`єктивності висновків акта перевірки.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 31.12.2011, результати якої оформлено актом від 19.06.2012 № 426/17-208/.

За її наслідками орган доходів і зборів дійшов висновку про порушення позивачем вимог статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпунктів 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту «б» пункту 176.2 статті 176, пункту 177.2 статті 177, підпункту «а» пункту 185.1 статті 185, підпункту «а» пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.4 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пунктів 2.2, 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), з огляду на: заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2010 рік на 2689,00 грн.; завищення податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2011 рік на 1570,25 грн.; невключення до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого податку з доходів, виплачених фізичним особам-підприємцям за придбаний товар та за надані послуги; заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету, на загальну суму 35661,00 грн.; невідображення в книзі обліку доходів і витрат фактично отриманої суми готівки за реалізацію товару в загальному розмірі 108844,31 грн.

Зокрема, з`ясовано, що згідно з первинними документами, наданими до перевірки, підприємцем отримано на розрахунковий рахунок від покупців оплату за запасні частини на загальну суму 2291387,23 грн. (без урахування податку на додану вартість) та відсотки банку, в той час як за даними декларації валовий дохід позивача склав 2234484,99 грн.

Крім цього, на переконання органу доходів і зборів, в 2010 році Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до сум валового доходу не включено 74228,65 грн. оплати готівковими коштами, джерело походження яких перевіркою не встановлено.

Аналогічні порушення, за доводами відповідача, допущено позивачем і в 2011 році.

Так, згідно з первинними документами, що надані для здійснення контрольного заходу, сума доходу, що надійшла на розрахунковий рахунок підприємця від покупців товарів і послуг, та відсотки банку в 2011 році склали 4260799,38 грн. (без урахування податку на додану вартість), а за даними декларації про доходи, отримані в 2011 році, валовий дохід становив 4271948,20 грн.

Загальний валовий дохід підприємця в 2011 році за даними перевірки склав 4296100,15 грн. (без урахування податку на додану вартість), з яких: 4260799,38 грн. - оплата від покупців, яка надійшла на розрахунковий рахунок відповідно до банківських виписок; 35300,77 грн. - загальна сума готівкових коштів згідно з чеками та прибутковими касовими ордерами.

При перевірці правильності визначення витрат за 2010 рік встановлено, що згідно з первинними документами, наданими до перевірки, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у 2010 році придбано товар (автозапчастини) на суму 2358714,78 грн. (без урахування податку на додану вартість). Відповідно ж до декларації про доходи за 2010 рік витрати склали 2221351,14 грн.

За даними перевірки витрати позивача за 2010 рік становили 2334555,39 грн. (без урахування податку на додану вартість), з яких 2284288,85 грн. - витрати в безготівковій формі, 50266,54 грн. - витрати в готівковій формі відповідно до чеків та прибуткових касових ордерів.

Розбіжність між сумами витрат згідно з первинними документами та даними перевірки, на переконання Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, пояснюється тим, що до складу витрат підприємцем віднесено суми витрат, які безпосередньо не пов`язані з одержанням доходу, у розмірі 24159,39 грн.

За наслідками перевірки правильності визначення витрат за 2011 рік встановлено, що відповідно до первинних документів, наданих до перевірки, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 отримано від постачальників товар (автозапчастини, паливно-мастильні та будівельні матеріали), а також послуги (зв`язку, телекомунікаційні, транспортні та інші) на загальну суму 4140658,49 грн. (без урахування податку на додану вартість), з яких 4062978,20 грн. - сума витрат у безготівковій формі, 77680,29 грн. - загальна сума готівкових коштів згідно з чеками та прибутковими касовими ордерами. Відповідно ж до декларації про доходи, одержані за 2011 рік, витрати склали 4096162,94 грн.

За даними ж перевірки витрати підприємця за 2011 рік становили 4129552,40 грн. Зазначена розбіжність обумовлена тим, що до складу витрат підприємцем включено суми витрат, які безпосередньо не пов`язані з одержанням доходу, в загальному розмірі 11106,09 грн.

Крім того, на думку податкового органу, в охоплений перевіркою період позивач отримував доходи в готівковій формі та не оподатковував операції з поставки товарів податком на додану вартість, внаслідок чого занизив податкові зобов`язання з цього податку за 2010 рік на 14846,00 грн. та за 2011 рік на 7060,00 грн.

При визначенні правильності формування податкового кредиту з податку на додану вартість встановлено його завищення на 13755,00 грн., а саме: за рахунок включення до складу податкового кредиту витрат у розмірі 13260,00 грн., непов`язаних з веденням господарської діяльності, а також за рахунок включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість у загальному розмірі 2970,00 грн., що не підтверджені податковими накладними.

Також, Державною податковою інспекцією у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області за наслідками контрольного заходу виявлено, що позивач отримав 108844,31 грн. (без урахування податку на додану вартість) у готівковій формі, джерело походження цих коштів не встановлено, в книзі обліку доходів і витрат готівка не відображена, що кваліфіковано відповідачем за пунктами 2.2, 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), як неоприбуткування готівкових коштів.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: від 05.07.2012 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1118,75 грн. за основним платежем та 1022,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 05.07.2012 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 35661,00 грн. за основним платежем та 4418,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 05.07.2012 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання зі штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки в розмірі 544221,55 грн.

Відповідно до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об`єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов`язаними з одержанням доходу.

Подібна за правовим регулюванням норма закріплена й у пункті 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за змістом якого об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пунктів 5, 6, 7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків-фізичними особами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 № 1003 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та у повній мірі, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів.

Утім, як з`ясовано судами, в акті перевірки від 19.06.2012 № 426/17-208/ не міститься посилання на первинні документи, які б свідчили про отримання позивачем доходу готівковими коштами в сумі 74228,65 грн. Не подано органом доходів і зборів таких доказів й у судовому процесі.

Крім того, судовими інстанціями встановлено, що в охоплений перевіркою період Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до складу витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, включено витрати на оплату послуг мобільного зв`язку, а також на придбання витратних і будівельних матеріалів, які в подальшому використовувались для утримання та проведення поточних ремонтів орендованих приміщень.

На підтвердження зазначених витрат позивачем подано угоду про надання послуг стільникового мобільного зв`язку від 28.08.2007 № 2567397, укладену із Закритим акціонерним товариством «Київстар Дж.Ес.Ем.», договори оренди нежитлового приміщення від 01.01.2010, від 01.07.2010, від 01.01.2011, від 01.07.2011, в яких, зокрема, зазначено, що наймач приміщення має право проводити за власний рахунок необхідний поточний ремонт, розпорядження від 03.09.2007 про застосування у власній господарській діяльності засобу зв`язку - мобільного телефону на підставі договору від 28.08.2007 № 2567397, звіти про використання послуг мобільного зв`язку, акт на списання грошових коштів на утримання та поточний ремонт, чеки та інші платіжні документи.

Державною податковою інспекцією у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, в свою чергу, не конкретизовано, в чому саме полягає непов`язаність придбаних підприємцем послуг та матеріалів з його господарською діяльністю.

З аналогічних підстав суди попередніх інстанцій дійшли висновку й про неправомірність прийняття органом доходів і зборів податкового повідомлення-рішення від 05.07.2012 № .

Щодо податкового повідомлення-рішення від 05.07.2012 № , то відповідно до пункту 1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), каса - це приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівкових коштів, інших цінностей, касових документів.

Пунктом 2.6 глави 2 зазначеного Положення передбачено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків реєстратора розрахункових операцій (даних розрахункової книжки).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Тобто, вказаними нормативними положеннями передбачено два способи оприбуткування готівки в касі підприємства: у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків у разі використання реєстратора розрахункових операцій (розрахункової книжки) та в касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів за наявності каси. При цьому вимога щодо оприбуткування готівки в день одержання готівкових коштів стосується кожного із зазначених способів проведення готівкових розрахунків.

Відповідно ж до пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом державної податкової служби.

Як встановлено судами, висновок органу доходів і зборів про порушення позивачем вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), обґрунтований посиланням на витрачання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 готівкових коштів у сумі 108844,31 грн.

Відтак, фактично відповідач дійшов висновку про порушення підприємцем порядку оприбуткування готівки шляхом підміни понять, застосувавши до нього штрафні санкції за неоприбуткування готівкової виручки від здійснення господарської діяльності, виявивши при цьому порушення порядку обліку витрачених готівкових коштів.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.09.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 у справі № 2а-3930/12/1470 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк