Справа № 260/1473/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4430/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Довгополова О.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області,

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року (суддя - Іванчулинець Д.В., час ухвалення - не вказано, місце ухвалення - м.Ужгород, дата складання повного тексту - не вказана),

в адміністративній справі №260/1473/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Брідської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га. у контурі № 1115; 2) зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 04.06.2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Брідської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га. у контурі № 1115; 3) Стягнути з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати у справі; 4) зобов`язати відповідача подати у десятиденний строк звіт про виконання рішення суду.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано дії Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області протиправними щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Брідської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га. у контурі №1115. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04 червня 2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Брідської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га. у контурі № 1115.

З цим рішенням суду першої інстанції від 26.03.2019 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є незаконним та не обґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та без з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що листом від 03.07.2018 року №М-412/8-2558/0/18-18 було надано відповідь на заяву позивача про те, що надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га. за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, що розташована на території Брідської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, є неможливим у зв`язку з тим, що до заяви позивача не додано копію документа, що посвідчує безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, підтвердження перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції, відповідно до пунктів 19, 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Також апелянт зазначає, що діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Апелянт вказує на те, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 26.12.2015 року, однак як учасник бойових дій на території інших країн (пункт 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), а тому відповідне посвідчення не підтверджує участь позивача в антитерористичній операції. Також, апелянт звертає увагу на те, що відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, відповідно до норм чинного законодавства надання дозволу на розробку проекту документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування або у власність віднесено до компетенції суб`єкта владних повноважень - ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, яке Земельним кодексом України та Законами України наділено повноваженнями вирішувати питання щодо розпорядженням землями державної власності відповідно до закону. Апелянт вказує на те, що право надавати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні є дискреційними повноваженнями, а тому задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його наданні є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 04 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту контур № 1115 на території Брідської сільської ради Іршавського району.

Дане клопотання зареєстровано в ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області за №М-412/8/17-18 від 07.06.2018 року. До зазначеного клопотання позивачем долучено графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копії паспорту, копія ідентифікаційного коду та копія посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 26.12.2015 року.

Листом №М-412/8-2558/0/18-18 від 03.07.2018 року відповідач ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області повідомив заявника ОСОБА_1 про те, що йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтовною площею 2,00 га., враховуючи той факт, що позивачем до клопотання не додано копію документа, що посвідчує безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, підтвердження перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції, відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с. 7).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з урахуванням наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Земельним кодексом України визначено чіткий алгоритм розгляду заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок та вичерпний перелік підстав для відмови особі у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, відповідач ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області за результатом розгляду заяви позивача від 04.06.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення конкретної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства зобов`язаний був прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення такого проекту землеустрою або надати позивачу мотивовану (із зазначенням конкретних причин) відмову у його наданні.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, встановленим Земельними кодексом України, вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що відповідно до статті 118 ЗК України, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: - звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; -надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; -розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 ЗК України; - затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатного отримання земельної ділянки.

Тобто, наведеними нормами права встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлені особи звертаються до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Так, зі змісту листа від 03.07.2018 р. №М-412/8-2558/0/18-18 видно, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу було те, що до заяви позивача не додано копію документа, що посвідчує безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, підтвердження перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції, відповідно до пунктів 19, 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, судом першої інстанції вірно враховано, що відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства є необгрунтованою і не містить підстав відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, які передбачені частиною 7 статті 118 ЗК України.

Згідно статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці 1 пункту 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ, визначений Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (далі - Порядок №413). Згідно цього Порядку визначено загальний порядок надання уповноваженими на те органами, статусу учасника бойових дій, у тому числі - учасникам антитерористичної операції, зокрема, визначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення (п.п.4, 5-6 Порядку №413).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015р. №898-р було зобов`язано Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру і облдержадміністрації за участю органів місцевого самоврядування визначити (зарезервувати) земельні ділянки для відведення учасникам АТО та членам сімей загиблих учасників АТО, забезпечити першочерговий розгляд звернень учасників АТО і членів сімей загиблих учасників АТО щодо відведення їм земельних ділянок; органам місцевого самоврядування уряд також рекомендував розглядати в першочерговому порядку звернення учасників АТО і членів сімей загиблих учасників АТО щодо відведення їм земельних ділянок.

Матеріалами справи підтверджується, що до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства від 04.06.2018 року позивачем долучено копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 26.12.2015 року, яке є безтерміновим та дійсним на всій території України (а.с. 9).

Слід також зазначити, що матеріалами справи не підтверджено та не надано відповідачем жодних доказів в обґрунтування твердження про те, що статус учасника бойових дій позивачу ОСОБА_1 надано відповідно до п.2 ч.1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учаснику бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Також слід зазначити, що покликання відповідача на те, що до заяви позивача не додано копію документа, що посвідчує безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, підтвердження перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції, відповідно до пунктів 19, 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є безпідставним, оскільки відповідно до норм ЗК України це не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Тому, являються безпідставними доводи апелянта (відповідача) про те, що відповідач відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність керувався ч.7 ст.118 ЗК України.

Колегія суддів також вважає безпідставним покликання апелянта (відповідача) на Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, оскільки вона не визначає додаткових підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, і затверджена з метою створення сучасної, прозорої і дієвої системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, спрямованої на забезпечення захисту інтересів суспільства (насамперед учасників антитерористичної операції), територіальних громад та держави, а також раціонального та ефективного функціонування сільськогосподарських регіонів з урахуванням потреб розвитку населених пунктів, запобігання деградації земель, необхідності забезпечення продовольчої безпеки держави.

Відносно покликань апелянта (відповідача) на те, що суд першої інстанції зобов`язуючи ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути заяву позивача ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, втрутився у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, то колегія суддів вважає такі доводи апелянта помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р., під дискреційними слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду. Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи й дотримуватись: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; адміністративної практики: судової практики; процедурних вимог.

Отже, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Однак, це не означає, що відповідний суб`єкт владних повноважень вправі приймати неправомірні рішення і при цьому посилатись на наявність дискреційних повноважень, оскільки у такому випадку йдеться не про дискрецію, а про ухвалення рішення, яке не передбачене законом.

Таким чином, наявна в суб`єкта владних повноважень свобода дій при прийнятті рішення в межах його повноважень не є абсолютною, а обмежена певними законодавчо встановленими рамками, якими, зокрема, визначаються підстави та необхідні умови прийняття певного рішення, зміст цього рішення, його альтернативні варіанти, а також перелік дій, які повинна вчинити особа для отримання певної вигоди внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з підстав не передбачених статтею 118 ЗК України, а тому відповідач зобов`язаний повторно розглянути (в межах ст.118 ЗК України) клопотання позивача від 04 червня 2018 року про надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га., що розташована за межами населеного пункту контур 1115 на території Брідської сільської ради Іршавського району Закарпатської області.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області - залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року в адміністративній справі №260/1473/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
О. М. Довгополов
Повний текст постанови складено 31.05.2019 року