Справа № 500/1089/19
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1089/19

03 червня 2019 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баб`юка П.М.

за участю:

секретаря судового засідання Косюк О.П.

представника позивача Сойки Г.Є.,

третьої особи Перепелиці М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулося Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - позивач, Тернопільське ОУПФУ Тернопільської області) із позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 25.04.2019 ВП№58614955 про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 з урахуванням ухвали суду від 04.02.2019 у справі №819/225/18 позивач 03 квітня 2018 року повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 18.12.2017 року №495/П-11 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні суду. Проте, постановою від 25.04.2019 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечною Іриною Валеріївною у виконавчому провадженні №58614955 накладено на позивача штраф у розмірі 5100 грн за невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду та вимоги державного виконавця №1124/03.3-32 від 27.03.2019.

Позивач вважає прийняту постанову протиправною та такою, що підлягає до скасування, у зв`язку із чим, звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 20.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з (викликом) сторін.

Відповідач 27.05.2019 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти позову, вважає прийняту постанову правомірною та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (аркуші справи 26-28).

Ухвалою суду від 30.05.2019 задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі в даній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 , який має статус стягувача у виконавчому провадженні №58614955 (далі - третя особа, ОСОБА_1 ).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа проти позовних вимог заперечила, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши думку представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 у справі №819/225/18 (аркуші справи 31-33), яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 №876/3916/18, вирішено:

задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Тернопільського ОУПФУ Тернопільської області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

визнати відмову Тернопільського ОУПФУ Тернопільської області у формі Листа №495/П-11 від 02.01.2018 року про незарахування у страховий стаж ОСОБА_1 проходження ним військової служби у віддаленій місцевості (с.Юрюнг-Хая, Якутська АРСР) за період з 02.03.1988 по 04.09.1991 у кратному пільговому обчисленні протиправною;

зобов`язати Тернопільське ОУПФУ Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.12.2017 за вх. №1153/П-11 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення суду від 03.04.2018 у справі №819/225/18 набрало законної сили 03.12.2018.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 у справі №819/225/18 ухвалено виправити допущену описку в пункті 3 резолютивної рішення, а саме: замість помилково зазначеного "Зобов`язати Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.12.2017 року за вх.№1153/П-11 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні" читати "Зобов`язати Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.12.2017 року за вх.№495/П-11 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні".

Тернопільським окружним адміністративним судом 11.03.2019 видано виконавчий лист на виконання рішення від 03.04.2018 у справі №819/225/18 (аркуш справи 30).

На виконання виконавчого листа головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 14.03.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58614955, надано Тернопільському ОУПФУ в Тернопільській області строк для виконання рішення суду 10 робочих днів.

Листом Тернопільського ОУПФУ Тернопільської області №4175/10 від 19.03.2019 повідомлено відповідача, що рішення суду від 03.04.2018 у справі №819/225/18 виконано.

Проте, третьою особою на адресу відповідача 26.03.2019 надіслано заяву, в якій зазначено, що рішення суду від 03.04.2018 у справі №819/225/18 не виконано та висловлено прохання перевірити його виконання (аркуш справи 36).

Відповідачем 27.03.2019 на адресу позивача надіслано вимогу виконавця №1124/03.3-32 якою зобов`язано боржника виконати рішення суду (аркуш справи 37).

Надалі, листами Тернопільського ОУПФУ Тернопільської області №5013/10 від 05.04.2019, №7186/10 від 11.05.2019, поясненнями №7336/10 від 14.05.2019 (аркуші справи 39-42) повідомлено відповідача про те, що рішення суду від 03.04.2018 у справі №819/225/18 виконано в повному обсязі.

25.04.2019 головним державним виконавцем винесено постанову про накладення на Тернопільське ОУПФУ Тернопільської області штрафу в розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні №586149 за невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду №819/225/18 від 03.04.2018 (аркуші справи 7-8).

Не погоджуючись із зазначеною постановою про накладення штрафу позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із пунктами 1, 3 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Пунктом 1 частини 3, абзацу 1 частини 4 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність (частина 2 статті 63 Закону №1404-VIII).

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу зазначених норм слідує, що на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Як випливає зі змісту резолютивної частини рішення від 03.04.2018 у справі №819/225/18 Тернопільське ОУПФУ Тернопільської області зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.12.2017 за вх. №1153/П-11 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Разом із тим, у зазначеному рішенні суду встановлено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Однак, період проходження військової служби з 02.03.1988 року по 04.09.1991 року зараховано у календарному розмірі, і не зазначено як страховий стаж, що здобутий на Крайній Півночі, що, на думку суду, суперечить вимогам чинного законодавства України в частині зарахування трудового стажу на пільгових умовах.

Відтак, з аналізу наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позивачу слід було повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.12.2017 №490/П-11, врахувавши надану судом правову оцінку в рішенні, а саме те, що період проходження ОСОБА_1 військової служби з 02.03.1988 по 04.09.1991 слід вважати як страховий стаж, що здобутий на Крайній Півночі, зарахувавши до трудового стажу на пільгових умовах.

Натомість, позивачем 18.02.2019 зроблено запит №2636/05 Військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо надання уточнюючої довідки чи трудового договору про період проходження ОСОБА_1 військовою служби з 02.03.1988 по 04.09.1991 у 169 РТБ на посаді начальника медичного пункту у віддаленій місцевості (с. Юрюнг-Хая, Якутської АССР), а також щодо підтвердження чи спростування запису в довідці № 10/2/8300 від 01.12.2017 виданої Тернопільським обласним військовим комісаром щодо зарахування до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за два місяці.

На даний запит надійшла відповідь від 18.02.2019 №10/2/1275 (аркуш справи 9), в якій підтверджено те, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 16.08.1979 по 08.12.1994, в тому числі з 02.03.1988 по 04.09.1991 виконував обов`язки начальника медичного пункту окремої радіолокаційної роти у відділеній місцевості (с. Юрюнг-Хая, Якутської АССР) 169 радіотехнічної бригади, а також те, що період проходження служби у віддаленій місцевості зараховано у вислугу років на пільгових умовах (один місяць служби за два місяці). Відповідно до керівних документів, статутів Збройних Сил СРСР Збройних Сил України, укладення трудових договорів не передбачено, а також, зазначається, що в довідці від 01.12.2017 №10/2/8300 абзац другий вказано помилково.

Позивач 26.02.2016 повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 12.12.2017 №490/П-11, надавши відповідь №3131/05 (аркуш справи 11), в якій зазначив, що при визначенні пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зарахування до страхового стажу в пільговому обчисленні періоду військової служби в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі нормами чинного законодавства не передбачено.

Таким чином, судом вже досліджувались вказані обставини і прийнято відповідне рішення яке набрало законної сили та обов`язкове до виконання.

У зв`язку з цим, посилання позивача на те що ними виконано рішення суду є безпідставними, оскільки звернення ОСОБА_1 розглянуто пенсійним органом без урахування правової оцінки, наданої судом у рішенні яке набрало законної сили.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у справі «Soering vs UK» та у справі від 06 грудня 2018 року «Аграчева та інші проти України» Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, слід наголосити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, у справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.

Крім того, у Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункт 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду зі їх виконанням.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення державного виконавця про накладення на орган пенсійного фонду штрафу у розмірі 5100 грн від 25.04.2019 у виконавчому провадженні ВП 58614955 є законним, обґрунтованим та таким, що прийнято в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією та законами України, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доводи позивача спростовуються матеріалами справи, а тому, заявлений позов задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 25.04.2019 ВП№58614955, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 червня 2019 року.

Головуючий суддя Баб`юк П.М.

копія вірна

Суддя Баб`юк П.М.