Справа № 140/884/19
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року ЛуцькСправа № 140/884/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Світязької сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Світязької сільської ради (далі - відповідач) про: визнання протиправним та скасування рішення від 27 вересня 2018 року №43/51 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » щодо відмови у наданні дозволу на розробку детального плану території земельної ділянки площею 0,03 га за цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована в селі Підманево Шацького району, урочище «Біля дуба»; визнання протиправним та скасування рішення від 22 грудня 2018 року №48/135 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » щодо відмови у наданні дозволу на розробку детального плану території земельної ділянки площею 0,03 га за цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована в селі Підманево Шацького району, урочище «Біля дуба»; зобов`язання надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку детального плану земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , з метою зміни цільового призначення земельної ділянки з категорії земель «для ведення особистого селянського господарства» в категорію «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку детального плану території земельної ділянки площею 0,03 га за цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована в селі Підманево Шацького району, урочище «Біля дуба». Посилаючись на вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» позивач зазначає, що зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок і провадиться щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою. Зміні цільового призначення земельної ділянки передує розроблення та затвердження детального плану території. Детальний план території, яка розташована в межах населеного пункту за умови відсутності плану зонування території розробляється на підставі рішення щодо розроблення детального плану території відповідної сільської, селищної ради. Фізичні особи, власники земельних ділянок, можуть ініціювати питання щодо розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні та внесення змін до неї.

Таким чином, позивач вважає, що оскаржувані рішення Світязької сільської ради від 27 вересня 2018 року №43/51 та від 22 грудня 2018 року №48/135 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку детального плану території земельної ділянки площею 0,03 га за цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована в селі Підманево Шацького району, урочище «Біля дуба», перешкоджають використовувати земельну ділянку, яка йому належить на праві приватної власності, на власний розсуд (змінити цільове призначення земельної ділянки), що порушує його права власника та суперечить нормам Конституції України.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та на підставі частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

У відзиві на позов від 22 квітня 2019 року за №192/03-29/2-19 відповідача його вимог не визнав, мотивуючи тим, що проектні рішення детального плану території в межах населеного пункту не можуть суперечити Генеральному плану цього населеного пункту. Відповідно до містобудівної документації, а саме, чинного Генерального плану села Підманево, земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 не відповідає позиціям та знаходиться поза межами його дії, у зв`язку з чим позивачу було відмовлено у задоволенні заяви. Тобто, перед розробленням та затвердженням детального плану території необхідно внести зміни до чинного Генерального плану села Підманево. З наведених підстав, відповідач просив в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з таких мотивів та підстав.

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,3 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована в селі Підманево Шацького району, урочище «Біля дуба ». Підстава виникнення права власності на земельну ділянку - договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23 червня 2016 року №320.

З метою подальшої зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_1 20 серпня 2018 року звернувся до Світязької сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення детального плану території.

Рішенням Світязької сільської ради від 27 вересня 2018 року №43/51 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » відмовлено в наданні дозволу на розробку детального плану території земельної ділянки площею 0,3 га за цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована в селі Підманево урочище «Біля дуба» для обґрунтування розміщення на даній території земельної ділянки за цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» в зв`язку з тим, що місце розташування даної земельної ділянки не відповідає позиціям Генерального плану села Підманево, а тому розроблення детального плану вказаної території можливе після внесення змін до Генерального плану села Підманево. Крім того, як зазначено у рішенні, відповідно до Схеми планування території Світязької сільської ради на даній території заплановано розташування комунальної забудови, що також унеможливлює розробку детального плану території земельної ділянки для обґрунтування розміщення на даній території земельної ділянки за цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд».

23 листопада 2018 року позивач повторно звернувся до відповідача із аналогічною заявою, однак, рішенням від 22 грудня 2018 року №48/135 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » відмовлено в наданні дозволу на розробку детального плану території земельної ділянки площею 0,3 га за цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована в селі Підманево урочище «Біля дуба», з підстав, викладених у рішенні від 27 вересня 2018 року №43/51.

Вважаючи такі рішення відповідача неправомірними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства, позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, соціальні та організаційні засади містобудівної діяльності в Україні визначає Закон України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року №2780-XII, який спрямований на формування повноцінного життєвого середовища, забезпечення при цьому охорони навколишнього природного оточення, раціонального природокористування та збереження культурної спадщини.

Абзацом 5 частини першої статті 14 Закону України «Про основи містобудування» встановлено, що до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать, зокрема, забезпечення в установленому законодавством порядку розробки і подання на затвердження відповідних рад місцевих містобудівних програм, генеральних планів, детальних планів, планів червоних ліній.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі - Закон №3038-VI), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 3038-VI).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану. Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Частиною другою даної статті передбаченою, що генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Водночас, згідно із пунктом 3 частини першої статті 1 Закону №3038-VI детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону №3038-VI, детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою (частина восьма статті 19 Закону №3038-VI ).

Враховуючи зміст вищевказаних норм права, органи місцевого самоврядування наділені повноваженням з прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту детального планування території.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи містобудування», реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

Частиною шостою статті 19 Закону №3038-VI встановлено, що склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Вимоги до складу та змісту детального плану території встановлені ДБН Б .1.1-14:2012, затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, наказом від 12 березня 2012 року №107, відповідно до пункту 4.4 яких, затверджений детальний план є основою для визначення вихідних даних для відведення, вилучення земельних ділянок, встановлення та зміни їх цільового призначення, розміщення об`єктів будівництва, реконструкції забудови.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

При цьому, відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону №3038-VI, містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території є детальним планом території.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Статтею 19 Закону №3038-VI передбачено, що детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід`ємною частиною детального плану території.

Детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Матеріали детального плану території не можуть містити інформацію з обмеженим доступом та бути обмеженими в доступі. Загальна доступність матеріалів детального плану території забезпечується відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» шляхом надання їх за запитом на інформацію, оприлюднення на веб-сайті органу місцевого самоврядування, у тому числі у формі відкритих даних, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, у місцевих періодичних друкованих засобах масової інформації, у загальнодоступному місці у приміщенні органу місцевого самоврядування.

Внесення змін до детального плану території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту та плану зонування території.

Пунктом 42 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Б.1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану території», затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 березня 2012 року №107 детальний план розробляється з метою, зокрема, уточнення у більш крупному масштабі положень генерального плану населеного пункту, схеми планування території району. Детальний план розробляється: - на структурно-планувальні елементи території населеного пункту, які мають цілісний планувальний характер, - на основі затвердженого генерального плану цього населеного пункту відповідно до чинного законодавства, плану зонування (за наявності) з використанням матеріалів містобудівного та земельного кадастрів; - на окрему територію за межами населеного пункту з певним функціональним використанням (житлова, курортна, оздоровча, рекреаційна, дачна або садова, виробнича тощо) або кількох таких територій - на основі затвердженої містобудівної документації відповідно до чинного законодавства з використанням матеріалів містобудівного та земельного кадастрів; - на земельну ділянку за межами населеного пункту для розміщення окремого об`єкта будівництва - на основі затвердженої містобудівної документації відповідно до чинного законодавства з використанням матеріалів містобудівного та земельного кадастрів (Примітка 1. Детальний план розробляють, як правило, на територію, що обмежується магістралями, вулицями, магістральними інженерними мережами або елементами ландшафту (водні об`єкти, гори, яри, ліси). Примітка 2. Для населених пунктів з чисельністю населення до 50 тисяч осіб (малих міст, селищ, сіл), а також курортних, дачних і садових територій детальний план може розроблятися на всю територію та поєднуватися із генеральним планом цього населеного пункту).

За змістом пункту 4.4 ДБН Б.1.1-14:2012 затверджений детальний план є основою для визначення вихідних даних для: розроблення проектів забудови територій мікрорайонів, кварталів, комплексів забудови, окремих земельних ділянок; відведення, вилучення земельних ділянок, встановлення та зміни їх цільового призначення, розміщення об`єктів будівництва, реконструкції забудови; визначення (уточнення) містобудівних умов та обмежень; проектування будинків і споруд різного призначення; проектування мереж і споруд інженерно-транспортної інфраструктури та інженерного забезпечення території; проведення гідравлічних розрахунків інженерних мереж; проведення містобудівних розрахунків у разі інвестиційних намірів щодо забудови або зміни допустимого виду використання об`єкта нерухомого майна; розроблення схеми санітарного очищення і прибирання територій; розроблення проектів земельних відводів окремих земельних ділянок; розроблення проектів землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб.

Проаналізувавши наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що проектні рішення детального плану території в межах населеного пункту не можуть суперечити генеральному плану цього населеного пункту.

В той же час зі змісту заяв позивача від 20 серпня 2018 року а від 23 листопада 2018 року слідує, що метою звернення до відповідача була зміна цільового призначення земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Питання зміни цільового призначення земельної ділянки регулюється Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III.

Так відповідно до статті 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок і провадиться: щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою; щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, що не входять до території району, або в разі якщо районна державна адміністрація не утворена, - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу.

Статтею 186-1 Земельного кодексу України, визначено повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Так, відповідно до зазначеної статті проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Вищезазначене дає підстави суду для висновку, що позивач прагнучи змінити цільове призначення належної йому земельної ділянки звернувся не у визначеному законом порядку, оскільки заява позивача не містила ні прохання про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, ні питання щодо погодження такого проекту.

В свою чергу позивач у своїх заявах не вказав на підстави для звернення щодо розроблення детального плану території в порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення відповідача не є протиправними, оскільки не суперечать чинному законодавству та не порушують заявлене право власності позивача в частині реалізації повноваження по зміні цільового призначення земельної ділянки.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини справи та норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити.

Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір в сумі 2 305 грн 20 коп. не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.

Керуючись статтями 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про основи містобудування», Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Світязької сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк