Справа № 826/16242/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів Василенка Я.М. та Літвіної Н.М.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Еліт Консалт Груп" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Еліт Консалт Груп» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05 липня 2018 року №Ю-5008/17 Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 13 грудня 2018 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на правомірність оскаржуваної вимоги, з огляду на те, що під час перереєстрації позивача з Маріупольської ОДПІ в ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та при передачі інтегрованої картки платника єдиного внеску станом на 01 червня 2016 року у товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Еліт Консалт Груп» була наявна заборгованість за попередній період, яка обліковується і по теперішній час.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Еліт Консалт Груп» перебувало на обліку в Маріупольській ОДПІ у Донецькій області до 02 червня 2016 року.

02 червня 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Еліт Консалт Груп» перереєструвалось до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС.

27 квітня 2017 року позивачем отримано вимогу про сплату боргу від 13 квітня 2017 року №Ю-5008-17 зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені, прийняту Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві на суму 24297,56 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням контролюючого органу товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Еліт Консалт Груп» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва, згідно з ухвалою якого від 05 липня 2017 року у справі №826/8147/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Еліт Консалт Груп» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 квітня 2017 року №Ю-5008-17 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Еліт Консалт Груп» 26 липня 2018 року отримало спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 липня 2018 року №Ю-5008-17 прийняту Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

Не погодившись зі спірним рішенням управління, позивач звернувся зі скаргою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві. Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 30 серпня 2018 року скарга позивача залишена без задоволення.

Вважаючи рішення відповідача протиправним позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується і колегія суддів.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно підпункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 9 зазначеного вище Закону визначені порядок обчислення і сплати єдиного внеску, зокрема, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування. Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" доповнено пунктом 9-3 такого змісту: платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені статтями 25, 26 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до зазначених платників єдиного внеску, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилась антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач був зареєстрований за адресою: м. Донецьк, вулиця Університетська, будинок 2, тобто на території, де проводилась антитерористична операція.

У матеріалах справи наявний сертифікат Торгово - промислової палати України №7305 від 15 лютого 2017 року, відповідно до якого виконання позивачем своїх обов`язків щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за періоди з травня-грудень 2014 року, січня - грудень 2015 року та січень-травень 2016 року, у зв`язку із проведенням на території Донецької області антитерористичної операції неможливі у визначені законом терміни. Також зазначено, що обставини непереборної сили діяли з 20 червня 2014 року по 02 червня 2016 року.

Згідно з інформаційної довідки наданої Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві, станом на 31 грудня 2017 року за позивачем обліковується борг у розмірі 20193,97 грн.

Разом з тим, відповідачем в порушення вимог, визначених в ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, не надано доказів на підтвердження періоду нарахування зазначеної вище недоїмки, у зв`язку з чим, колегія суддів підтримує висновок суду першої інтонації про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 03.06.2019 року.