Справа № 221/3234/18
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року справа №221/3234/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

при секретарі судового засідання Кобець О.А.,

за участю сторін по справі:

позивач: не зґявився

відповідач1: Кононенко І.Ю. (за довіреністю)

відповідач2: не зґявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на рішення Волноваського районного суду Донецької області (суддя - Безрук Т.В.) від 12 березня 2019 року (повне судове рішення складено 14 березня 2019 року) у справі № 221/3234/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Управління з контролю за використанням та охороною земель, державного інспектора головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Волноваському, Мангушському, Нікольському районах та м.Маріуполі Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Ільїної Ольги Анатоліївни про скасування постанови , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Управління з контролю за використанням та охороною земель, державного інспектора головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Волноваському, Мангушському, Нікольському районах та м.Маріуполі Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Ільїної Ольги Анатоліївни про визнання незаконним факт накладення адміністративного стягнення по постанові про накладення адміністративного стягнення №308-ДК/0145//По/08/01/-17 від 07.11.2017 року; скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №308-ДК/0145//По/08/01/-17 від 07.11.2017 року та закриття адміністративної справи.

Рішенням Волноваського міського суду Донецької області від 12 березня 2019 року позовні вимоги задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення №308-ДК/0145//По/08/01/-17 від 07.11.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що ним правомірно було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, оскільки при здійсненні перевірки було встановлено порушення позивачем вимог ч.5 ст.20, ч.1 ст.96 Земельного кодексу України та ст.25 Закону України «Про оренду землі». Судом не враховано, що перевірку було проведено в присутності позивача про що складено: акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 07.11.2017 року №308-ДК/531/АП/09/01/-17, акт обстеження від 07.11.2017 року №308-ДК/416/АО/10/01/-17, розраховано розмір шкоди заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у сумі 31 418,21 грн. Відповідач вважає, що оскільки факт використання земельних ділянок не за цільовим призначенням позивач не заперечував ця обставина не підлягає доказуванню на підставі ч.1 ст.85 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач та відповідач 2 у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення № 308-ДК/0145/По/08/01/-17 від 07.11.2017 року, винесеної державним інспектором головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Волноваському, Мангушському, Нікольському районах та м. Маріуполі управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Ільїною О.А. , позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

Наведена постанова була винесена відповідачем внаслідок встановленого протоколом від 07.11.2017р. №308-ДК/0145/П/07/01/-17 порушення позивачем вимог ч.5 ст.20, ч.1 ст.96 Земельного кодексу України та ст.25 Закону України «Про оренду землі», а саме використування не за цільовим призначенням частини земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Вільненської сільської ради Волноваського району Донецької області, яка перебуває у нього в оренді за договором оренди № 323 від 14.10.2009 року, площею 34.2612 га, яка відноситься до земель державної форми власності сільськогосподарського призначення, має цільове призначення для сінокосіння та випасання худоби, фактично використовується для вирощування пропасних сільськогосподарських культур соняшника та кукурудзи (а.с.6-7).

Статтею 53 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП) встановлена відповідальність за використання земель не за цільовим призначенням, невиконання природоохоронного режиму використання земель, розміщення, проектування, будівництво, введення в дію об`єктів, які негативно впливають на стан земель, неправильна експлуатація, знищення або пошкодження протиерозійних гідротехнічних споруд, захисних лісонасаджень , у вигляді накладення штрафу на громадян від п`яти до двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від п`ятнадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 9 Кодексу України про адміністративне правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами статті 280 Кодексу України про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

За приписами статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем надано протокол від 07.11.2017р. №308-ДК/0145/П/07/01/-17.

Однак, наведений протокол не містить в собі відомостей щодо місця розташування земельної ділянки, яка начебто використовується не за цільовим призначенням, її розміру, не зазначено в чому полягає використання земель не за цільовим призначенням.

В матеріалах справи немає жодного доказу на підтвердження використання позивачем спірної земельної ділянки саме для вирощування пропасних сільськогосподарських культур соняшника та кукурудзи.

В своєму відзиві відповідач посилався на начебто складенні акти про порушення з боку позивача при користуванні земельною ділянкою, проте копії цих актів суду не надані. Не зазначена їх наявність, а ні в оскаржуваній постанові, а ні в протоколі, на підставі якого вона була винесена (а.с. 78-79).

Будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53КУпАП, відповідачем не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення .

За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченного ст.53 КУпАП, а тому правомірно задоволено позов.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в своїх рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з огляду на предмет спору у цій справі, саме на відповідача покладено обов`язок довести правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Посилання відповідача на положення ст.82 Цивільного процесуального кодексу України колегія суддів вважає безпідставним, оскільки спірна справа розглядається в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 205, 271, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 12 березня 2019 року у справі № 221/3234/18 - залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 12 березня 2019 року у справі №221/3234/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А Блохін

І.В. Сіваченко