Справа № 800/235/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №800/235/17
адміністративне провадження №П/9901/393/18
Судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Берназюка Я.О. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство юстиції України про визнання незаконним та скасування рішення від 23 травня 2017 року № 1232/0/15-17.
Рішенням від 27 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду задовольнив позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство юстиції України про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 23 травня 2017 року № 1232/0/15-17 «Про визнання порушення суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 вимог щодо несумісності та звільнення його з посади».

Приймаючи рішення про задоволення позову, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду виходила, зокрема, із наступного:

1) у спірних правовідносинах має місце звільнення ОСОБА_1 з підстав, що не відповідають Конституції України;

2) визначальним для правильного вирішення цього спору є визначення змісту згаданих у Конституції України вимог щодо несумісності для посади судді і встановлення, чи має місце у спірних правовідносинах порушення ОСОБА_1 . цих вимог;

3) визначення поняття «вимоги щодо несумісності» для посади судді немає ні в Конституції України, ні в законах;

4) частиною другою статті 127 Конституції України передбачено, що суддя не може належати до політичних партій, профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької чи творчої. Проте, зазначений вичерпний перелік, встановлений Конституцією України, фактично був розширений у Законі України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до статті 53 якого перебування на посаді судді є несумісним, зокрема, якщо суддя є особою, до якої застосовуються заборони, передбачені статтею 1 Закону України "Про очищення влади";

5) перелік вимог щодо несумісності для посади судді міститься у Конституції і тому її положення не містять відсилочних до закону норм з цього питання, а отже цей перелік є вичерпним;

6) Верховна Рада України має право визначати в законах України порядок, умови та наслідки звільнення судді з посади, але не підстави для звільнення, які визначаються виключно Конституцією України. Тобто, існує ситуація, в якій, змістовне наповнення однієї з підстав (звільнення у зв`язку з порушенням вимог щодо сумісності), яке міститься у Конституції України і є вичерпним, і не може бути розширене Верховною Радою України шляхом прийняття закону;

7) у спірних правовідносинах належить застосовувати саме положення Конституції України, як норми прямої дії, яка встановлює підстави звільнення судді та вимоги щодо несумісництва, однак у зверненні до Конституційного Суду України при цьому необхідності немає, оскільки в провадженні Конституційного Суду України перебувають справи (об`єднані в одне конституційне провадження) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності положенням частини третьої статті 22, частини першої статті 38, статті 58, частини другої статті 61, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України(конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади» № 1682-VII та за конституційним поданням 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади» № 1682-VII.

З такими висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду не погоджуюся та вважаєю за необхідне по даній справі висловити окрему думку, виходячи з наступного:

1) висновки висловлені колегією суддів у рішенні від 27 травня 2019 року є передчасними. Дійсно, на розгляді Конституційного Суду України перебувають справи (об`єднані в одне конституційне провадження) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності положенням частини третьої статті 22, частини першої статті 38, статті 58, частини другої статті 61, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України(конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади» № 1682-VII та за конституційним поданням 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади» № 1682-VII. Разом з тим, Конституційний Суду України, на момент винесення рішення у справі №800/235/17, зазначені конституційні подання не розглянув, тому у цій справі слід застосовувати чинний Закону України «Про очищення влади»;

2) Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 лютого 2018 року було зупинено провадження у справі №800/235/17 до вирішення Конституційним Судом України справи (об`єднані в одне конституційне провадження) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності положенням частини третьої статті 22, частини першої статті 38, статті 58, частини другої статті 61, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади» № 1682-VII та за конституційним поданням 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади» №1682-VII.

Постановляючи зазначену ухвалу суд виходив з того, що доки Конституційний Суд України не розгляне конституційні подання Верховного Суду України і 47 народних депутатів України про відповідність Конституції України окремих положень Закону України «Про очищення влади» №1682-VII, неможливо розглянути спір за заявленими вимогами ОСОБА_1 , оскільки висновки, викладені в рішенні суду конституційної юрисдикції, матимуть значення для судового захисту конституційних прав і свобод позивача.

Однак, за апеляційними скаргами, зокрема, ОСОБА_1 , Велика Палата Верховного Суду постановою від 12 квітня 2018 року ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 лютого 2018 року про зупинення провадження у справі №800/235/17 скасувала.

Постановляючи зазначене рішення, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що положення статті 236 КАС регулюють питання зупинення провадження у справі. Так, у пункті 3 частини першої цієї статті передбачено, що суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Однак, зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень пункту 3 частини першої статті 236 КАС переконує в тому, що оскаржувана ухвала Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції про зупинення провадження не може залишатися в силі, оскільки висновки, зазначені в ній, є передчасними, а, отже, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до цього ж суду.

3) Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 січня 2019 року у справі №800/186/17 вже було висловлено позицію щодо застосування положень частини третьої статті 1, пункту 4 частини першої статті 2, частини першої та другої статті 4 Закону України «Про очищення влади» у подібних правовідносинах. Зокрема, Великою Палатою Верховного Суду було зазначено наступне:

- перебування позивача на посаді судді несумісне з наявністю встановленої для нього заборони обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади, оскільки реалізація приписів Закону України «Про очищення влади» №1682-VII;

- Законом України «Про очищення влади» №1682-VII установлено єдиний порядок самоусунення суб`єкта люстрації - повідомити компетентні органи у заяві про те, що до нього застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, а саме: протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), (…) не можуть обіймати особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону;

- позивач не подав у встановленому Законом № 1682-VII порядку заяву, а неподання позивачем заяви, визначеної частиною першою статті 4 Закону України «Про очищення влади» №1682-VII, є підставою для застосування до нього заборони, визначеної частиною третьою статті 1 цього Закону, оскільки така законодавча норма є імперативною;

- обмеження права позивача обіймати посаду судді здійснено відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади» №1682-VII, конституційність положень якого станом на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не спростована Конституційним Судом України;

- той факт, що Закон України «Про очищення влади» №1682-VII перебуває (з 20 листопада 2014 року до теперішнього часу) на розгляді у Конституційному Суді України на предмет визнання його положень неконституційними, не може бути використаний при розгляді цієї справи для самостійної оцінки судом вказаних положень на предмет можливості їх застосування в силу того, наскільки ці правові норми відповідають Основному Закону, адже таку оцінку можна надати лише після постановлення Конституційним Судом України відповідного рішення.

Тому, на мою думку, позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство юстиції України про визнання незаконним та скасування рішення від 23 травня 2017 року № 1232/0/15-17 не підлягає задоволенню.

Суддя Я.О. Берназюк