Справа № 815/6806/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/6806/17
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря Скоріної Т.С.

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Роєнка А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування пункту 4 наказу від 06.07.2016 р. №329, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ від 06 липня 2016 року №329 (зі змінами, внесеними наказом від 05.08.2016 №420-АГ) про його притягнення до матеріальної відповідальності за нестачу матеріальних цінностей на суму 210 411,55 грн.

Після наголошення Краматорським прикордонним загоном про відсутність акта індивідуальної дії про притягнення до позивача матеріальної відповідальності, позивач уточнив свої позовні вимоги та просив визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу начальника Краматорського прикордонного загону від 06 липня 2016 року №329 «Про результати службового розслідування» (зі змінами, внесеними згідно з наказом від 05 серпня 2016 року №420-АГ).

Пункт 4 наказу №329, із змінами, згідно з наказом №420 - АГ має наступний зміст: «враховуючи звільнення старшини прикордонної застави (місце дислокації н.п. Нилипівка) оперативно-бойової комендатури «Константинівка» старшого прапорщика ОСОБА_1 з військової служби в запас, до прийняття рішення про стягнення з нього заподіяної шкоди, направити копії матеріалів службового розслідування за місцем його проживання для ознайомлення. На підставі пунктів 4,31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року за №243/95-ВР (далі - Положення №243/95-ВР), помічнику начальника прикордонного загону - начальнику групи правового забезпечення забезпечити у порядку, встановленому чинним законодавством, подання цивільного позову до суду на суму заподіяної шкоди у розмірі 210 411,55 грн., вважати таким що підлягає притягненню до повної матеріальної відповідальності старшого прапорщика ОСОБА_2 у розмірі 210 411,55 грн.».

На думку позивача, спірний пункт наказу підлягає скасування, адже він суперечить п. п.1, 17, 18, 22, 23 Положення №243/95-ВР, які визначають імперативні підстави для видання наказу командира (начальника) про притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності, а саме: наявність статусу військовослужбовця, наявність письмового наказу командира (начальника) на призначення розслідування за фактом заподіяння матеріальної шкоди, наявність матеріалів розслідування, наявність відповідного запису у висновках розслідування про ознайомлення з матеріалами розслідування особи, яка притягається до матеріальної відповідальності, особиста бесіда командира (начальника) з військовослужбовцем, який притягається до матеріальної відповідальності.

Водночас, як вважав позивач, начальник Краматорського прикордонного загону не дотримався вищевикладених вимог законодавства, що свідчить про протиправність прийнятого ним рішення подати цивільний позов до суду на суму заподіяної шкоди у розмірі 210 411,55 грн. та вважати його таким, що підлягає притягненню до повної матеріальної відповідальності.

До того ж , позивач зазначив, що про існування спірного наказу дізнався лише 14.12.2017 р., отримавши заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 листопада 2017 року у справі №234/7278/17, відповідно до якого, з нього було стягнуто на користь військової частини НОМЕР_1 розмір заподіяну матеріальну шкоду у сумі 210 411,55 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував пункт 4 наказу начальника Краматорського прикордонного загону від 06 липня 2016 року №329 "Про результати службового розслідування" (зі змінами, внесеними наказом начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05 серпня 2016 року №420-АГ «Про внесення змін до наказу начальника прикордонного загону від 06.07.2016 року №329») в частині: «На підставі пунктів 4, 31 Положення №243/95-ВР помічнику начальника прикордонного загону начальнику групи правового забезпечення забезпечити у порядку, встановленому чинним законодавством, подання цивільного позову до суду на суму заподіяної шкоди у розмірі 210 411,55 грн., вважати таким, що підлягає притягненню до повної матеріальної відповідальності старшого прапорщика ОСОБА_1 у розмірі 210 411,55 грн.». В іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції відмовив.

Правова позиція суду першої інстанції в частині задоволення позову ґрунтувалася на наступному.

Суд, вважав, що станом на дату винесення спірних наказів ОСОБА_1 був звільнений з військової служби, а відтак є неправомірним одночасне посилання відповідача в наказі на пункт 4 та на пункт 31 Положення №243/95-ВР, оскільки п.4 передбачає притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців, а п.31 осіб, звільнених з військової служби.

Суд дійшов висновку, що зазначення в спірному пункті наказу речення "вважати таким що підлягає притягненню до повної матеріальної відповідальності старшого прапорщика ОСОБА_2 у розмірі 210 411,55 грн. фактично являється рішенням про відшкодування ОСОБА_1 заподіяної шкоди, незважаючи на те, що останній не є військовослужбовцем та на наявність цивільного позову.

Втім, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, про скасування частини наказу, яка складається у зазначенні про надісланні ОСОБА_1 копії матеріалів службового розслідування за місцем його проживання для ознайомлення є таким, що ніяким чином не порушує його прав та інтересів.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву.
Не погоджуючись з указаним рішенням суду, Краматорський прикордонний загін покликається на те, що воно ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Наведене, на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та для ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги складаються з наступного.

Так, на думку апелянта, спірним наказом не відбулось притягнення позивача до матеріальної відповідальності, а за результатами службового розслідування лише було встановлено винну особу, суму заподіяної шкоди та вирішено звернутися до суду з позовом про стягнення заподіяної матеріальної шкоди.

Начальник Краматорського прикордонного загону, звертає увагу апеляційного суду на тому, що наказ про притягнення до матеріальної відповідальності є фактично реалізацією права суб`єкта владних повноважень фактично стягнути з винного кошти, а подання позову до суду, не несе таких наслідків до позивача, адже саме суд, при розгляді відповідних вимог, повинен надати правову оцінку викладеним позивачем фактам, щодо відсутності його вини у спричиненні шкоди.

Зазначає, що на теперішній час, провадження у цивільній справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_1 зупинено до розгляду цієї справи.

За таких умов вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення, призведе до уникнення позивачем відповідальності щодо відшкодування шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач стверджує про відсутність у відповідача повноважень визнавати його таким, що підлягає притягненню до повної матеріальної відповідальності, а тому вважає висновки суду першої інстанції щодо задоволення його позову законними та обґрунтованими.

Позивач та його представник у судовому засіданні суду апеляційної інстанції просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи. Надав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з відсутністю, на даний час, особи, яка може здійснювати правове забезпечення справи.

Суд вважав дану підставу для відкладення неповажною та, відповідно до ч.2 ст.313 КАС України, розглянув справу у відсутності апелянта.

Фактичні обставини справи

Згідно витягу з наказу №30-ОС від 14.10.2015 року «По особовому складу» (т.1 а.с.13, 44, т.2 а.с.38) старшого прапорщика ОСОБА_1 призначено старшиною прикордонної застави (місце дислокації н.п.Нелипівка) оперативно-бойової прикордонної комендатури «Костянтинівка».

Начальником Краматорського прикордонного загону прийнято наказ №8 від 06 січня 2018 року «Про організацію облікової політики на 2016 рік» (т.2 а.с.17-18), де в додатку 3 (т.2 а.с.19-20) у списку матеріально-відповідальних осіб, значиться, зокрема, старшина прикордонної застави.

Старшим прапорщиком, старшиною прикордонної застави ОСОБА_3 оперативно-бойової прикордонної комендатури Костянтинівка були прийняті матеріальні цінності номенклатури відділення речового забезпечення на загальну суму 2 024 766, 50 грн.

Наказом т.в.о. начальника Краматорського прикордонного загону від 21.04.2016 року №164-ОС (т.2 а.с.58) старшого прапорщика ОСОБА_1 , старшину прикордонної застави оперативно-бойової прикордонної комендатури ІНФОРМАЦІЯ_3 звільнено у запас.

Згідно наказу т.в.о. начальника Краматорського прикордонного загону №187-ОС від 29 квітня 2016 року (т.1 а.с.14, 45, т.2 а.с.31, 57) позивача звільнено з військової служби за статтею 26 частиною 8 пунктом 1 підпунктом є у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби, передбачених частиною першою та абзацом другим частини сьомої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас, без права носіння військової форми одягу.

27.04.2018 р., у зв`язку нестачею матеріальних цінностей номенклатури відділення речового забезпечення, які рахувалися за ст. прапорщиком ОСОБА_4 , наказом №237 (т.1 а.с.238) призначено службове розслідування.

21 червня 2016 року було складено висновок службового розслідування (т.1 а.с.149-162), яким встановлено в діях позивача склад дисциплінарного правопорушення, зокрема, недбале ставлення до виконання службових обов`язків, відсутність належного контролю за наявністю матеріальних цінностей, правильного збереження та обліку, а також недотримання встановленого порядку приймання-здавання матеріальних цінностей при тимчасовому вибутті з підрозділу.

06 липня 2016 року начальником Краматорського прикордонного загону прийнято наказ №329 «Про результати службового розслідування», де пункт 4 мав наступний зміст.

Зокрема, в ньому зазначено про відсутність підстав для притягнення позивача до матеріальної відповідальності у зв`язку з його звільненням з військової служби та про направлення йому копій матеріалів службового розслідування за місцем його проживання для ознайомлення. До того ж, на підставі пунктів 4, 31 Положення №243/95-ВР прийнято рішення забезпечити у порядку, встановленому чинним законодавством, подання цивільного позову до суду на суму заподіяної цією особою шкоди (т.1 а.с.78-79, 92-93) .

Далі наказом начальника Краматорського прикордонного загону від 05 серпня 2016 року №420-АГ внесено зміни до пункт 4 наказу №329 та він викладений в такій редакції: «Враховуючи звільнення старшини прикордонної застави оперативно-бойової комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_4 » старшого прапорщика ОСОБА_1 з військової служби в запас до прийняття рішення про стягнення з нього заподіяної шкоди направити копії матеріалів службового розслідування за місцем його проживання для ознайомлення. На підставі пунктів 4,31 Положення №243/95-ВР помічнику начальника прикордонного загону - начальнику групи правового забезпечення забезпечити у порядку, встановленому чинним законодавством, подання цивільного позову до суду на суму заподіяної шкоди у розмірі 210 411,55 грн., вважати таким що підлягає притягненню до повної матеріальної відповідальності старшого прапорщика ОСОБА_2 у розмірі 210 411,55 грн.» (т.1 а.с.80-81, 94-95).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що є підстави для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 06.07.2005 р.).

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 підкреслив, що захисту підлягає лише законний інтерес. Законність інтересу, в свою чергу, визначається правилом «дозволено все, що не забороняється законом», тобто у випадках, коли інтерес не підлягає охороні ані законом, ані правом, законодавець завжди прямо про це зазначає.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Досліджуючи предмет доказування у даній справі, колегія суддів дійшла висновку, що це протиправність рішення суб`єкта владних повноважень щодо звернення до суду з цивільним позовом про відшкодування позивачем заподіяних збитків особою, що підлягає притягненню до повної матеріальної відповідальності.

Ретельний аналіз позиції позивача свідчить про те, що ним не визнається право позивача на подання цивільного позову щодо нього, як до особи, яку відповідач вважає винною у спричиненні збитків.

Колегія суддів не може вважати обґрунтованою правову позицію суду першої інстанції, що спірним пунктом наказу Краматорського прикордонного загону порушуються права позивача, адже за наслідками його прийняття будь-які примусові дії щодо стягнення спричиненої шкоди не ставиться.

Існує усталена практика Верховного Суду України, яка підтримана Верховним судом у справах за позовами органів ДФІ до підконтрольних установ про обов`язок відшкодувати збитки завдані державі чи об`єкту контролю.

Колегія суддів вважає, що за предметом та підставами позову наведена категорія справ та дана справа є аналогічними щодо застосування до спірних правовідносин норм матеріального права.

Так, відповідно до правової позиції, що викладена в рішеннях суду вищої касаційної інстанції, «збитки, що зазначені у вимозі, не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах: від 15.04.2014 року, від 21.04.2015 року; від 20.01.2015 року».

У спірній ситуації, яка виникла в даній справі поставлено питання про визнання протиправним та скасування пункту наказу, де відповідачем вказано на факт заподіяння збитків, зазначено їх розмір, а також прийнято рішення про звернення до суду з цивільним позовом про їх стягнення.

Слід вважати обґрунтованими доводи апелянта, що законність вимог Краматорського прикордонного загону про наявність вини позивача має перевірятися судом, що буде розглядати позов про їх стягнення.

Слушно зауважити, що дослідження судом першої інстанції доводів та заперечень щодо наявності або відсутності вини позивача у заподіянні збитків, могло мати місце, за умови оскарження позивачем наказу про притягнення до матеріальної відповідальності, який має наслідком стягнення з позивача відповідних коштів.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції неправильно було розтлумачено законодавство, що підлягало застосуванню.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного від 25 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування пункту 4 наказу від 06.07.2016 р. №329 нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 31.05.2019 року.