Справа № 313/1607/18(ЗП/280/244/18)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2019 року м. Дніпросправа № 313/1607/18(ЗП/280/244/18)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Малиш Н.І., Шальєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Веселівського районного військового комісаріата на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року в адміністративній справі №313/1607/18(ЗП/280/244/18) (головуючий суддя у 1 інстанції Максименко Л.Я., повний текст рішення складено 11.03.2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , Веселівського районного військового комісаріата про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , Веселівського районного військового комісаріата, в якому просив: визнати протиправними дії Військового комісара Веселівського районного військового комісаріату у Запорізькій області в частині не надання позивачу соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; зобов`язати Військового комісара Веселівського районного військового комісаріату у Запорізькій області надати позивачу соціальну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

В обґрунтування позову зазначалося, що дії Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині не надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є протиправними, оскільки вчинені з порушенням положень ст. 24 Конституції України, ст. 1-2, ст. 10-1, ст. 19 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та ст. 18 Закону України Про відпустки.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Військового комісара Веселівського районного військового комісаріату у Запорізькій області ОСОБА_2 у наданні ОСОБА_1 відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зобов`язано Веселівський районний військовий комісаріат у Запорізькій області надати ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Веселівський районний військовий комісаріат подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Військовий комісар Веселівського районного військового комісаріату діяв на підставі, в межах повноважень і спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства. Так, надання в особливий період відпусток військовослужбовцям чоловікам для догляду за дитиною до досягання нею трирічного віку не передбачено чинним законодавствам, а відтак такі вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Оскільки сторони у судове засідання, призначене на 29.05.2019 року, не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань та заяв не надали, суд апеляційної інстанції вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_3 проходить військову службу у Збройних Силах України та перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 згідно з свідоцтва про шлюб від 02.06.2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача та його дружини ОСОБА_4 народилась дитина - син ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про народження від 20.09.2017 року.

29.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 з рапортом про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.11.2018 року, проте відповіддю вих. № 1502 від 31.10.2018 року ОСОБА_1 повідомлено, що він не має права на отримання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

31.10.2018 року ОСОБА_1 знову звернувся до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 з розгорнутим рапортом про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно рапорту від 29.10.2018 року, проте відповіддю вих. № 1503 від 31.10.2018 року повідомлено, що він не має права на отримання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Так, пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про відпустки від 15.11.1996р. №504/96-ВР (далі - Закон № 504/96), державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

За змістом статті 4 Закону №504/96-ВР однією із соціальних відпусток є відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно статті 18 Закону № 504/96-ВР, після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Підприємство за рахунок власних коштів може надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості. Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, та одним із прийомних батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 20 Закону №504/96-ВР особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

Відмовляючи ОСОБА_1 в наданні відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку було зазначено, що відповідно до частини 19 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей надання військовослужбовцям-чоловікам таких відпусток в особливий період не передбачено.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 3543-XII), особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в Україні діє особливий період, що сторонами не заперечується.

Відповідно до норм частини 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Тобто, вказана норма дає виключення для жінок-військовослужбовців у вигляді забезпечення права на отримання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку навіть під час дії особливого періоду.

Частиною 5 статті 11 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовці-жінки користуються всіма пільгами, передбаченими законодавством з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства. Ці пільги поширюються на батьків з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері (у разі її смерті, позбавлення батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров`я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей).

Отже, законодавство України з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства поширюються на військовослужбовців-чоловіків лише за наявності обов`язкових умов, визначених спеціальним нормативно-правовим актом, які об`єднані єдиною ознакою - відсутністю материнського піклування про дітей.

Вказана позиція викладена Верховни Судом у постанові від 14.02.2018 року по справі №825/932/16.

За таких обставин та враховуючи висновки Верховного суду у справі №825/932/16, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що положення статті 11 Закону №2011-ХІІ допускають розширене тлумачення випадків відсутності материнського піклування, тобто, такі обставини можуть настати не тільки у разі смерті матері, позбавлення її батьківських прав чи перебування у лікувальному закладі охорони здоров`я, а й в іншому разі, коли у матері фактично відсутня можливість надавати необхідне піклування малолітній дитині до досягнення нею трирічного віку.

Так, дружина позивача ОСОБА_4 згідно довідки Комунального закладу Запорізький академічний обласний український музично-драматичний театр імені В.Г. Магара Запорізької обласної ради з 01.11.2018 року приступила до роботи на умовах повного робочого дня, перервавши відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим остання не може надавати постійного якісного догляду своїй малолітній дитині.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.03.2012 року по справі Konstantin Markin v. Russia (заява №30078/06), Європейський суд з прав людини вказував, що держава може встановлювати певні обмеження прав військовослужбовців, якщо існує реальна загроза боєздатності збройних сил, оскільки належне функціонування армії навряд чи можливо уявити без правових норм, покликаних попереджати її підрив військовослужбовцями.

Також, суд уточнив, що національні органи влади не можуть посилатися на такі норми для позбавлення сенсу здійснення окремими членами збройних сил свого права на повагу їхнього сімейного або особистого життя, яке може бути застосовано до військовослужбовців в такій же мірі, як і до інших осіб, які перебувають під юрисдикцією держави.

Європейський Суд вважає, що потрібні дуже вагомі причини для обгрунтування відмінності в зверненні між військовослужбовцями-чоловіками і військовослужбовцями-жінками в цій особливо важливій сфері сімейного життя, що стосується відносин батьків зі своїми новонародженими дітьми.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неможливість ОСОБА_4 здійснювати постійний та якісний догляд за малолітньою дитиною є підставою для надання ОСОБА_1 соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підстав частини 5 статті 11 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Веселівського районного військового комісаріата на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року в адміністративній справі №313/1607/18(ЗП/280/244/18) за позовом ОСОБА_1 до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , Веселівського районного військового комісаріата про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року в адміністративній справі №313/1607/18(ЗП/280/244/18) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 04.06.2019 року.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш

суддя В.А. Шальєва