Справа № 160/104/19
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2019 року м. Дніпросправа № 160/104/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Плодородіє НПК», Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року (головуючий суддя: Рябчук О.С.) по адміністративній справі №160/104/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Плодородіє НПК» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Плодородіє НПК» (далі - ТОВ «Плодородіє НПК») 04.01.2019 року звернулося до суду з позовом до відповідача Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держпраці у Дніпропетровській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати винесені відповідачем 06.12.2018 року постанови про накладення штрафів № ДН 2112/249/АВ/ІП-ФС/800 у розмірі 3 723 грн.; № ДН 2112/249/АВ/МГ-ФС/801 у розмірі 37 230 грн.; № ДН 2112/249/АВ-ФС/802 у розмірі 11 169 грн.; №ДН 2112/249/АВ/ТД-ФС/803 у розмірі 223 380 грн.;

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року позовні вимоги задоволено частково, визнані протиправними та скасовані винесені відповідачем 06.12.2018 року постанови №ДН2112/249/АВ/ТД-ФС/803 в частині накладення на позивача штрафу в розмірі 111 690 грн., постанову №ДН2112/249/АВ-ФС/802 в повному обсязі, в решті позовних вимог відмовлено, стягнено на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену суму судового збору в розмірі 1 762 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ Держпраці у Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає про наявність в діях позивача порушення трудового законодавства та правомірність застосування до нього штрафів відповідно до винесених постанов №ДН 2112/249/АВ/ТД-ФС/803, №ДН 2112/249/АВ/МГ-ФС/801, № ДН 2112/249/АВ-ФС/802, № ДН 2112/249/АВ/ІП-ФС/800 від 06.12.2018 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Плодородіє НПК» подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, при цьому апелянт зазначає про неправомірне залишення поза увагою судом першої інстанції обставин порушення відповідачем Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 року у відсутність представника позивача без належного повідомлення про день розгляду справи, скасування постанови №ДН2112/249/АВ/ТД-ФС/803 від 06.12.2018 року лише в частині суми штрафу в розмірі 111 690 грн., та відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування постанов № ДН 2112/249/АВ/ІП-ФС/800 від 06.12.2018 року, № ДН 2112/249/АВ/МГ-ФС/801 від 06.12.2018 року.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст.2 та ч.4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року відповідає не в повній мірі, а тому апеляційні скарги ТОВ «Плодородіє НПК», ГУ Держпраці у Дніпропетровській області підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу № 1020-1, направлення №416 від 15.11.2018 року (а.с.83,85) посадовими особами ГУ Держпраці у Дніпропетровській області в період з 15.11.2018 року по 16.11.2018 року проведено інспекційне відвідування ТОВ «Плодородіє НПК» щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, за результатами якого складено акт №ДН2112/249/АВ від 16.11.2018 року.

Відповідно до викладених в акті перевірки висновків позивачем допущені порушення законодавства про працю, зокрема:

частини 3 ст.24 КЗпП України відносно допущення до роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без оформлення трудових договорів;

статей 83, 116 КЗпП України щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_3 грошової компенсації за 15 днів невикористаної частини щорічної відпустки, що підлягає виплаті при звільненні;

абзацу 1 п.2 Розділу 2 Порядку обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористанні відпустки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, відносно неповного нарахування заробітної плати 13 працівникам за час щорічної відпустки;

частини 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» в частині не забезпечення керівником достовірного обліку виконуваної працівниками роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці.

23.11.2018 року першим заступником ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим І.М. прийнято рішення №ДН2112/249/АВ/ТД/МГ/ІП про розгляд справи про накладення штрафу на ТОВ «Плодородіє НПК» за порушення законодавства про працю 06.12.2018 року о 09 год. 00 хв. за адресою: м. Дніпро, вул.Казакова, буд.3, каб.412 (а.с.67, 91), про що повідомлено директора ТОВ «Плодородіє НПК» засобами поштового зв`язку.

04.12.2018 року ГУ Держпраці у Дніпропетровській області складено припис №ДН2212/249/АВ/П, яким директора ОСОБА_4 зобов`язано вжити заходи по усуненню виявлених порушень вимог законодавства про працю строком до 14.12.2018 року (а.с.109).

06.12.2018 року першим заступником ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим І.М. за відсутності представника позивача розглянуто справу про порушення трудового законодавства ТОВ «Плодородіє НПК», прийняті постанови про накладення на позивача штрафів, а саме:

постанову № ДН 2112/249/АВ/ІП-ФС/800 зі штрафом у розмірі 3 723 грн. на підставі абз.8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, у зв`язку з порушенням вимог абз. 1 п.2 Розділу 2 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» за неповне нарахування заробітної плати 13 працівникам за час щорічної відпустки та не забезпечення керівником достовірного обліку виконуваної працівниками роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці

постанову № ДН 2112/249/АВ/МГ-ФС/801 зі штрафом у розмірі 37 230 грн. на підставі абз.4 ч. 2 ст.265 КЗпП України у зв`язку з порушенням вимог ст. 83 КЗпП України за не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_3 грошової компенсації за 15 днів невикористаної частини щорічної відпустки,

постанову № ДН 2112/249/АВ-ФС/802 зі штрафом у розмірі 11 169 грн. на підставі абз.3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у зв`язку з порушенням вимог ст. 116 КЗпП України за не здійснення виплати ОСОБА_3 грошової компенсації за 15 днів невикористаної частини щорічної відпустки, що підлягає виплаті при звільненні;

постанову № ДН 2112/249/АВ/ТД-ФС/803 зі штрафом у розмірі 223 380 грн. на підставі абз.2 ч. 2 ст.265 КЗпП України у зв`язку з порушенням вимог ч. 3 ст.24 КЗпП України за допуск до роботи без укладення трудових договорів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.37 - 45) .

Не погодившись з вищезазначеними постановами, ТОВ «Плодородіє НПК» звернулося до суду із позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 386/2011 (далі - Положення №386/2011) Управління Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Пунктом 1 Положення №386/2011 визначено, що Державна інспекція України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра соціальної політики України.

Згідно п. 3 вказаного Положення, основними завданнями Держпраці України є, зокрема: реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю; реалізація державної політики з питань контролю за додержанням законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами пп. 3 п. 4 Положення №386/2011 Управління Держпраці України відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню.

Відповідно до п. 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 2 липня 2012 року № 390( зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року № 1291/21603) інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Повноваження, права та обов`язки державних інспекторів Держпраці та територіальних державних управлінь визначені, крім загальних законів, конвенціями Міжнародної організації праці (далі - МОП), ратифікованих законами України "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" від 8 вересня 2004 року № 1985-IV та "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві" від 8 вересня 2004 року № 1986-IV.

Названі конвенції мають пріоритетне значення, враховуючи те, що ст. 15 Закону України "Про міжнародні договори України" визначено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права; згідно ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства; ст. 8-1 КЗпП України визначено, якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Згідно ст. 16 Конвенції № 81 інспекція на підприємствах проводиться так часто і так ретельно, як це потрібно для забезпечення ефективного застосування відповідних законодавчих положень.

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст. 3,4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами; законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За приписами ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Приписами пунктів 6, 7 Порядку № 390 обумовлено, що перевірка складається з таких етапів: 6.1. Робота з документами, наданими суб`єктами господарювання на вимогу Інспектора; 6.2. Оформлення документів за результатами перевірки; 6.3. Ознайомлення суб`єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; 6.4. Проведення за результатами перевірки роз`яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

На виконання приписів ч.4 ст. 265 КЗпП України та ч.9 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" Кабінет Міністрів України постановою № 509 від 17 липня 2013 року затвердив "Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 509 цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст. 265 КЗпП України та ч.2-7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктами 3, 4 Порядку № 509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Справа розглядається у п`ятнадцяти денний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку № 509 у разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів. Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 7 Порядку № 509 передбачено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до п. 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Відповідно до п. 8 Порядку № 509 розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Відповідно до пункту 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Матеріали справи свідчать, що ГУ Держпраці у Дніпропетровській області з дотриманням вимог чинного законодавства провів інспекційне відвідування ТОВ «Плодородіє НПК» з приводу здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, за результатами якого складено акт №ДН2112/249/АВ від 16.11.2018 року, на підставі якого 04.12.2018 року відповідачем складено припис №ДН2212/249/АВ/П по усуненню виявлених порушень вимог законодавства про працю, 06.12.2018 року уповноваженою особою - першим заступником ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим І.М. за відсутності представника позивача розглянуто справу за результатами перевірки та прийнято постанови про накладення на позивача штрафів за порушення вимог законодавства про працю.

Посилання позивача на порушення відповідачем Порядку №509 щодо розгляду справи та винесення постанов у відсутність представника позивача не підтверджені матеріалами справи, так як директор ТОВ «Плодородіє НПК» був належним чином повідомлений, що розгляд справи призначено на 06.12.2018 року (а.с.91), однак відповідно до п. 7 Порядку № 509 не використав можливість направити представника суб`єкта господарювання на розгляд справи і від нього не надійшло обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду на інший термін, а тому дії Управління Держпраці щодо розгляду питання про накладення штрафу за відсутності представника товариства є правомірними.

В частині правомірності винесеної відповідачем постанови № ДН 2112/249/АВ/ТД-ФС/803 від 06.12.2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається. Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст.208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і їх дія припиняється.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Аналіз вищезазначеного законодавства свідчить, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції, за яким працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства.

За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату, предметом договору є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові по справі №127/ 21595/16ц від 8.05.2018 року.

Із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Плодородіє НПК» та фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладені цивільно-правові угоди , пункти 2.1,2.2,8.2 яких є аналогічними за своїм змістом, а саме:

з ОСОБА_1 (далі виконавець 1) укладено цивільно-правову угоду № 0309/1 від 03.09.2018 року (а.с.46), відповідно до п.1.1,10.1 якої позивач доручає виконавцю 1 у строк з 03.09.2018 року по 30.09.2018 року виконати роботи щодо проведення маркетингових досліджень з вивчення споживчого ринку і його перспектив, формування і розширення господарських зав`язків зі споживачами, проведення аналізу попиту покупців, ступеня задоволення потреб вимог і запитів споживачів на вироби, що пропонуються, рівня конкурентоспроможності продукції на ринку шляхом вивчення і оцінювання потреб споживачів, моніторингу конкурентів.

Згідно акту приймання-здачі робіт(надання послуг) №0309/1 від 28.09.2018 року ОСОБА_1 виконала перелік робіт, зазначений в цивільно-правовій угоді № 0309/1 від 03.09.2018 року на суму 4 000 грн.(а.с.47).

З ОСОБА_2 (далі виконавець 2) укладено цивільно-правову угоду № 1010/1 від 10.10.2018 року (а.с.48), відповідно до п.1.1,10.1 якої доручено Виконавцю 2 у строк з 10.10.2018 року по 09.11.2018 року виконати роботи щодо складання договорів та специфікації між ТОВ «Плодородіє НПК» та покупцями, виписування рахунків на оплату для покупців.

Згідно акту приймання-здачі робіт(надання послуг) №1010/1 від 12.10.2018 року ОСОБА_2 складала договори та специфікації між ТОВ «Плодородіє НПК» та покупцями, виписувала рахунки на оплату для покупців, чим виконала роботу на суму 1250 грн.(а.с.49).

Суд першої інстанції правомірно визнав, що характер стосунків по цивільно-правовій угоді № 1010/1від 10.10.2018 року між ТОВ «Плодородіє НПК» та ОСОБА_2 носить ознаки трудового договору, так як має ознаки системності, встановлення певного порядку виконання дорученої роботи, обов`язковість доступу до бухгалтерського обліку товариства, та наявність матеріальної відповідальності тощо, та залишив в силі постанову №ДН2112/249/АВ/ТД-ФС/803 від 06.12.2018 року в частині накладення на позивача штрафу в розмірі 111 690 грн.

В той же час суд першої інстанції, скасовуючи постанову №ДН2112/249/АВ/ТД-ФС/803 від 06.12.2018 року в частині накладення на позивача штрафу в розмірі 111 690 грн. за порушення трудового законодавства при укладенні цивільно-правової угоди № 0309/1 від 03.09.2018 року з ОСОБА_1, залишив поза увагою ту обставину, що в вищезазначеному договорі не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику. Жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні бути відображені в акті їх приймання. Не містяться у акті приймання-здачі робіт(надання послуг) і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик. Крім того вартість послуг визначена у фіксованій сумі - 4 000 грн., незалежно від обсягу та виду робіт, як щомісячна винагорода за роботу, яка носить систематичний характер.

В силу викладеного відсутні підстави щодо визнання протиправною та скасування постанови №ДН2112/249/АВ/ТД-ФС/803 від 06.12.2018 року в частині накладення на позивача штрафу в розмірі 111 690 грн., в цій частині відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Що стосується правомірності винесеної відповідачем постанови № ДН 2112/249/ АВ/ ІП-ФС/800 від 06.12.2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 7 Розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року визначено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Абзацом 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абз. 2-7 цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Виносячи постанову № ДН 2112/249/АВ/ІП-ФС/800 від 06.12.2018 року та застосовуючи до позивача штраф за приписами абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, відповідач виходив з порушення ним приписів п. 7 Розділу 4 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року та ст. 30 Закону України «Про оплату праці», в частині протиправності дій щодо неналежного обліку та виплати заробітної плати за час щорічної відпустки 13 працівникам товариства, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_3, ОСОБА_20, ОСОБА_21 , ОСОБА_15, ОСОБА_16

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови, не проаналізував наявні в матеріалах справи первинні бухгалтерські документи позивача, числові показники яких спростовують наявність порушень трудового законодавства щодо неповного нарахування заробітної плати вищезазначеним працівникам товариства за час щорічної відпустки та не забезпечення керівником достовірного обліку виконуваної працівниками роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці.

Інших доказів вчинення позивачем порушень трудового законодавства відповідачем не надано, що свідчить про недоведеність ним відповідно до встановленого обов`язку за приписами ст.77 КАС України правомірності прийнятого рішення.

В силу викладеного позовні вимоги ТОВ «Плодородіє НПК» в частині визнання протиправною та скасування постанови № ДН 2112/249/АВ/ІП-ФС/800 у розмірі 3 723 грн. підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині - скасуванню.

Щодо правомірності постанов відповідача № ДН 2112/249/АВ/МГ-ФС/801, № ДН 2112/249/АВ-ФС/802 від 06.12.2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 83, ч. 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Абзацом 3,4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; у разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що в період з 16.05.2016 року по 27.04.2018 року у ТОВ «Плодородіє НПК» на посаді заступника головного бухгалтера працювала ОСОБА_3 .

В зазначений період роботи ОСОБА_3 на підставі наказу №2/В від 21.11.2016 року (а.с 94) перебувала у щорічній відпустці у розмірі 24 календарних дні в період з 03.07.2017 року по 26.07.2017 року, що відповідачем не заперечується.

Приймаючи постанови № ДН 2112/249/АВ/МГ-ФС/801, № ДН 2112/249/АВ-ФС/802 від 06.12.2018 року та застосовуючи до позивача штрафи за приписами абз. 3,4 ст. 265 КЗпП України, відповідач виходив з того, що позивачем на користь ОСОБА_3 , яка звільнилася, виплату компенсації за невикористану відпустку (23 дні) здійснено лише за 8 календарних днів, а 15 днів компенсації залишилося не виплаченими, а тому при звільненні зазначеної особи позивачем порушені вимоги ч.1 ст. 83, ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Наявними в матеріалах справи заявою ОСОБА_3 про надання частини основної відпустки з 14.12.2016 року по 28.12.2016 року, наказом ТОВ «Плодородіє НПК» № 1/СО від 12.12.2016 року (а.с.50, 51) підтверджується надання ОСОБА_3 частини щорічної основної відпустки тривалістю 15 календарних днів в період з 14.12.2016 року по 28.12.2016 року, та здійснення відповідної оплати, що свідчить про відсутність обов`язку у позивача по виплаті ОСОБА_3 компенсації за невикористані дні відпустки за цей період , що виключає підстави для застосування до позивача штрафних санкцій за порушення трудового законодавства.

Оскільки суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини щодо нарахування позивачем ОСОБА_3 компенсації за невикористану відпустку , та здійснення повного розрахунку при звільненні, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування винесених відповідачем постанов від 06.12.2018 року № ДН 2112/249/АВ/МГ-ФС/801 у розмірі 37 230 грн.; № ДН 2112/249/АВ-ФС/802 у розмірі 11 169 грн. є правомірними та підлягають задоволенню з викладених підстав.

Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи , це є підставою для часткового задоволення позовних вимог, з частковим скасуванням судового рішення.

Керуючись ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Плодородіє НПК», Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року по адміністративній справі №160/104/19 в частині відмови ТОВ «Плодородіє НПК» у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування винесених першим заступником Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим І.М . постанов про накладення на ТОВ «Плодородіє НПК» штрафів № ДН 2112/ 249/АВ/ІП-ФС/800 від 6 грудня 2018 року в розмірі 3 723 грн., №ДН 2112/249/АВ/МГ-ФС/801 від 6 грудня 2018 року в розмірі 37 230 грн. скасувати та прийняти в цій частині постанову.

Визнати протиправними та скасувати постанови першого заступника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчого І.М. про накладення на ТОВ «Плодородіє НПК» штрафів, а саме: постанову № ДН 2112/249/АВ/ІП-ФС/800 від 6 грудня 2018 року про накладення штрафу у розмірі 3 723 грн., постанову №ДН 2112/249/АВ/МГ-ФС/801 від 6 грудня 2018 року про накладення штрафу в розмірі 37 230 грн.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року в частині скасування постанови першого заступника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчого І.М. № ДН 2112/249/АВ/ТД-ФС/803 від 6 грудня 2018 року щодо стягнення штрафу у розмірі 111 690 грн.- скасувати.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 28 травня 2019 року, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий