Справа № 0540/9431/18-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року справа №0540/9431/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., секретаря судового засідання Кобець О.А., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Кудлаєнко В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 р. у справі № 0540/9431/18-а (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправними дій, визнання недійсним та скасування наказу № 721 від 02 липня 2018 року про проведення інспекційного відвідування, визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача, визнати недійсним та скасувати наказ № 721 від 02 липня 2018 року про проведення інспекційного відвідування; визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу від 22 серпня 2018 року № ДЦ473/554/АВ/ТД-ФС та № ДЦ/473/554/АВ/ІП-ФС.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо визнання неправомірною та скасування постанови про накладення штрафу від 22 серпня 2018 року № ДЦ473/554/АВ/ТД-ФС та № ДЦ/473/554/АВ/ІП-ФС, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у цій частині та стягнути судові витрати. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом помилково зроблено висновок про відсутність оформлення трудових відносин у відповідності до вимог чинного трудового законодавства та невірно надано оцінку угодам, укладеним позивачем з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Крім того, у трудових книжках зазначених осіб наявні записи про прийняття їх на роботу, квитанції про нарахування та сплату податків та зборів. Судом поза увагою залишено пояснення вищезазначених осіб щодо підтвердження укладення ними з позивачем трудових договорів. Помилковим є висновок суду першої інстанції, що повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу є частиною укладання трудового договору, яке потрібно здійснювати до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором, оскільки ч. 3 ст.24 Кодексу законів про працю України визначає заборону допуску працівника до роботи без повідомлення, а не визначає повідомлення частиною трудової угоди. Також, порушення Порядку проведення інструктажів та стажування водіїв колісних транспортних засобів затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 05.08.2018 № 975, на який посилається суд не було предметом інспекційного відвідування та не є предметом адміністративного позову.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

02 липня 2018 року начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області, відповідно до п.п. 3 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України" та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", видано наказ № 721 про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 (а.с. 68).

На підставі вищевказаного наказу видано направлення на перевірку від 02.07.2018 № 463/04.3/15-1412 про проведення інспекційного відвідування позивача з 03.07.2018, тривалістю два робочих дні (а.с. 65).

03.07.2018 інспекторами Головного управлінням Держпраці у Донецькій області, проведено інспекційне відвідування позивача щодо додержання вимог законодавства про працю та загальнообов`язкового державного соціального страхування.

04.07.2018 інспекторами Головного управлінням Держпраці у Донецькій області складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування, у зв`язку з відсутністю об`єкта відвідування. Також в акті зазначено, що у зв`язку з відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, копію акту та письмові вимоги про надання документів від 04.07.2018 № ДЦ473/554/ПД надіслані об`єкту відвідування. Строк проведення інспекційного відвідування зупинено на 3 робочі дні з дня отримання акту (а.с. 15-16).

02.08.2018 інспекторами Головного управлінням Держпраці у Донецькій області складено акт № ДЦ473/554/АВ про інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_2 у якому зафіксовано порушення з боку позивача, а саме: 1) порушення позивачем вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України в частині допуску до роботи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та повідомлення центрального органу виконавчої влади; 2) порушення вимог постанови КМУ "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівників на роботу" від 17.06.2015 року № 413 в частині повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_4 після початку роботи останнього за укладеним трудовим договором (а.с. 17-21).

Головним управлінням Держпраці у Донецькій області з урахуванням вищевказаного акту на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України прийнято постанову від 22 серпня 2018 року № ДЦ473/554/АВ/ТД-ФС про накладання на позивача штрафу у розмірі 223380,00 грн. за порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України в частині допуску до роботи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та повідомлення центрального органу виконавчої влади (а.с.12).

Також, Головним управлінням Держпраці у Донецькій області з урахуванням вищевказаного акт на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України прийнято постанову № ДЦ/473/554/АВ/ІП-ФС про накладання на позивача штрафу у розмірі 3723,00 грн. за порушення вимог постанови КМУ "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівників на роботу" від 17.06.2015 року № 413 в частині повідомлення про прийняття на роботу після початку роботи останнього за укладеним трудовим договором. (а.с.13).

Під час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 03.07.2018 року на автобусних маршрутах № 5 та № 2 в м. Покровськ знаходилися два водії ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), які здійснювали рейси за графіками.

Згідно трудових угод від 01.07.2018, укладених між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , останні виконують роботи за наступними напрямками: маршрут № 2 "Автостанція-п.Дін.заводу-Автостанція" та маршрут № 5 "Колгоспний ринок-Автобаза "Укрстрой"-залізничний вокзал- Автобаза "Укрстрой"", згідно договорів. Трудові угоди діють у період з 01.07.2018 по 08.07.2018 та укладено на час відпустки підприємця з проходженням оплачуваного стажування водія на маршруті (а.с. 40, 41).

Відповідно до листів стажування, прийняті на роботу наказами по підприємству від 30.07.2018 б/н ОСОБА_4 та ОСОБА_6 направляються для проходження стажування з 01.07.2018 по 08.07.2018 в обсязі 32 годин., ОСОБА_6 здійснено роботу на лінії (маршруті) № 5 з 01.08.2018 по 08.07.2018 у кількості 32 годин, ОСОБА_4 здійснено роботу на лінії (маршруті) № 2 з 01.08.2018 по 08.07.2018 у кількості 32 годин. Допущено водіїв до роботи з 09.07.2018 (а.с.75,79)

Відповідно до Договорів від 07.07.2018 укладеними між позивачем та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , останні прийняті на роботу водіями, дата реєстрації договору зазначено 07.07.2018 (а.с.38-39)

Зі змісту наказу № 3 вбачається, що ОСОБА_6 прийнятий на роботу на транспортні засоби без проходження стажування на маршрутах м. Красноармійськ к ФОП ОСОБА_2 (а.с.74).

Зі змісту наказу № 4 вбачається, що ОСОБА_4 прийнятий на роботу на транспортні засоби з проходженням стажування на маршрутах або без проходження стажування на маршрутах м. Красноармійськ к ФОП ОСОБА_2.

Згідно індивідуальних контрольних книжок за липень 2018 року на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 працював з 02.07. по 07.07. та з 09.07. по 12.07., 16.07., з 18.07. по 21.07., з 25.07. по 26.07., ОСОБА_5 працював з 03.07 по 05.07, з 18.07. по 24.07., 29.07. (а.с.80-81).

Згідно табеля виходів за липень 2018 року, ОСОБА_4 працював з 02.07. до 07.07., з 09.07. по 12.07., 16.07, з 18.07. по 21.07., з 25.07. по 26.07., ОСОБА_5 працював з 03.07. по 05.07., з 18.07. по 24.07., 28.07. Період з 01.07 по 09.07. зазначено окремо, з окремим розрахунком заробітної плати (а.с.202).

Відповідно до розрахунково-платіжної відомості нарахування зарплати за липень 2018 року та квитанції, позивачем виплачена заробітна плата та податки за працю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за липень 2018 року. Період з 01.07 по 09.07. зазначено окремо, з окремим розрахунком заробітної плати (а.с.199-201).

Згідно записів у трудовій книжки ОСОБА_5 , 01.07.2018 останній прийнятий на стажування з 01.07.2018 по 08.07.2018 за наказом від 30.06.2018 та трудової угоди від 01.07.2018, 09.07.2018 прийнятий водієм автотранспортного засобу 2 класу за наказом № 3 від 07.07.2018 (а.с.222-226).

Згідно записів у трудовій книжки ОСОБА_4 , 01.07.2018 останній прийнятий на стажування з 01.07.2018 по 08.07.2018 за наказом від 30.06.2018 та трудової угоди від 01.07.2018, 09.07.2018 прийнятий водієм автотранспортного засобу 2 класу за наказом № 4 від 07.07.2018 (а.с.227-229).

Відповідно до пояснень ОСОБА_4 від 03.07.2018, працює водієм автобусу по маршруту № 2 у ФОП ОСОБА_2 , підлягає правилам внутрішнього трудового розпорядку. Режим роботи встановлено 3 дні працює, 3 дні вихідний. Виконання роботи контролює механік та медик; заробітну плату в розмірі три тисячі гривень отримує один раз на місяць. Також ОСОБА_4 пояснив, що укладав договір з роботодавцем приблизно півроку тому (станом на 03.07.2018) та йому надавалась оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів (а.с. 76-77).

Відповідно до пояснень ОСОБА_5 від 03.07.2018, працює водієм автобусу по маршруту № 5 у ФОП ОСОБА_2 , підлягає правилам внутрішнього трудового розпорядку. Режим роботи встановлено 3 дні працює, 3 дні вихідний. Виконання роботи контролює механік та медик; заробітну плату в мінімальному розмірі отримує один раз на місяць. Також ОСОБА_5 пояснив, що укладав договір з роботодавцем приблизно в 2004-2006 році та йому надавалась відпустка тривалістю 15 календарних днів (а.с. 72-73).

Матеріали справ містять повідомлення про прийняття на роботу від 09.07.2018, за яким ОСОБА_4 . ОСОБА_5 прийняті на роботу наказом від 07.07.2018, дата початку роботи 09.07.2018 (а.с. 36, 37).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі за текстом - Порядок № 295).

Пунктами 19, 20 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Згідно п. 27 Порядку № 295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Пунктом 29 Порядку № 295 визначено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності, зокрема, за використання праці неоформлених працівників, вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Щодо позовних вимог та доводів апеляційної скарги в частині визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу від 22 серпня 2018 року № ДЦ473/554/АВ/ТД-ФС, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пленум Верховного Суду України в постанові "Про практику розгляду судами трудових спорів" пояснив, що фактичний допуск до роботи може бути прирівняний до укладення трудового договору тільки в тому випадку, якщо працівника допущено до роботи з відома власника або уповноваженого ним органу.

У відповідності до приписів ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний:

1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Стеттю 48 КЗпП встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Підставою для застосування до позивача штрафу став допуск позивачем до роботи працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Згідно письмових пояснень водіїв та позивача, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у період з 01.07.2018 по 08.07.2018 проходили у позивача стажування на підставі договору стажування, при працевлаштуванні були ознайомлені з правилам внутрішнього трудового розпорядку.

Крім того, матеріали справи містять укладені між позивачем та вказаними особами трудові угоди від 01.07.2018 про виконання роботи водіями у період з 01.07.2018 по 08.07.2018, накази б/н від 30.06.2018, та підтверджуються записами у трудових книжках. Зазначені та інші наявні в матеріали справи документи свідчать, що вказані особи прийняті позивачем на роботу на період з 01.07.2018 по 08.07.2018 з метою проходження особами стажування на протязі 32 годин, за результатами якого позивачем виплачено заробітку плату та сплачені податки.

Згідно приписів КЗпП України, робота з випробувальним терміном є формою трудових відносин. Згідно з нормами КЗпП України стажування є підставою для прийняття на роботу.

Матеріали справи містять Договори від 07.07.2018 про прийняття на роботу водіями, накази б/ № 3 та 4 від 07.07.2018, та записи у трудових книжках. Зазначені та інші наявні в матеріали справи документи свідчать, що вказані особи прийняті позивачем на роботу з 09.07.2018, за результатами роботи позивачем виплачено заробітку плату та сплачені податки.

Також, за вимогами законодавства на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів, мають вестися трудові книжки, в тому числі і стосовно осіб, які беруть участь у громадських та інших роботах тимчасового характеру. Позивачем надано копії трудових книжок зазначених осіб з відміткою дати початку виконання трудових обов`язків у тому числі стажування.

Отже, позивачем відповідачу та суду були надані трудові угоди про стажування, трудові договори про прийняття на роботу, накази по підприємству та доказу отримання вказаними робітниками позивача заробітної плати за цей період.

Тобто, позивачем підтверджено, що на час інспекційного відвідування ним було оформлено трудові договори з працівниками, які були допущені до роботи.

Таким чином, у відповідача були відсутні правові підстави для винесення постанови про накладення штрафу, оскільки відсутній факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Стосовно посилання в оскаржуваній поставні про не повідомлення центрального органу виконавчої влади про укладені договори, як на підставу застосування штрафуз підстав не укладення договорів, суд зазначає, що вказана обставина не може бути підставо для визнання трудового договору (угоди) неукладеним або бути підставою для притягнення позивача до відповідальності за абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Стосовно посилання відповідача в акті на порушення позивачем Порядку проведення інструктажів та стажування водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 05.08.2008 № 975, а саме те, що стажування у даному випадку не передбачено, суд зазначає, що позивача було притягнуто до відповідальності не з підстав порушення вищезазначеного Порядку. Порушення зазначеного Порядку проведення стажування не може вважатися підставою для висновку про допуск працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Суд звертає увагу, що трудові відносини щодо стажування працівника на робочому місці були оформленні позивачем відповідними трудовими угодами, наказами, записами у трудовій книжці та підтверджується оплатою праці за виконану роботу.

Щодо посилання відповідача про відсутність на поданих позивачем до інспекції копіях трудових угод підписів сторін угод, суд зазначає, що подання позивачем копій угод з наявними недоліками не позбавляло можливості відповідача під час перевірки запитати у позивача оригінали зазначених документів. Позивачем до суду було надано копії зазначених угод, які містять підписи сторін.

Крім того, з трудової книжки ОСОБА_4 вбачається, що він до проходження стажування 01.07.2018 не працював водієм більше 12 місяців, оскілки був звільнений 29.01.2016. З трудової книжки ОСОБА_5 вбачається, що він до проходження стажування 01.07.2018 не працював водієм 6 місяців, оскілки був звільнений 31.01.2018.

Відповідно до п. 3.2 Порядку № 975 стажування проводиться з водіями, які мають посвідчення водія на право керування будь-якими категоріями транспортних засобів А, В, С або D, але які протягом 12 і більше місяців до прийняття на відповідну роботу не працювали водіями або приймаються на роботу водіями вперше, тобто для водіїв, які вже прийняті на роботу. Отже, вказаними нормативним Порядком передбачено провадження стажування водіїв які значний час не працювали.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про необґрунтованість прийнятого відповідачем рішення у вигляді постанови про накладення штрафу від 22 серпня 2018 року № ДЦ473/554/АВ/ТД-ФС.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу від 22 серпня 2018 року № № ДЦ/473/554/АВ/ІП-ФС за порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівників на роботу" від 17.06.2015 року № 413 (далі - Постанова № 413) в частині повідомлення про прийняття на роботу після початку роботи останнього за укладеним трудовим договором, суд зазначає наступне.

Згідно абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Підставою для притягнення позивача до відповідальності за абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України слугувало не повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови № 413, відповідно до частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, постановлено установити, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Матеріали справи містять повідомлення про прийняття на роботу від 09.07.2018, за яким ОСОБА_4 . ОСОБА_5 прийняті на роботу наказом від 07.07.2018, дата початку роботи 09.07.2018 (а.с. 36, 37).

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів щодо повідомлення позивачем про прийняття на роботу з метою проходження особами стажування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на період з 01.07.2018 по 08.07.2018.

Аналізуючи норми права та фактичні обставини справи, для позивача, наступила відповідальність згідно з абзацом 8 частини 2 ст. 265 КЗпП України у вигляді штрафу у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення у вигляді постанови про накладення штрафу від 22 серпня 2018 року № ДЦ/473/554/АВ/ІП-ФС.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням того, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи, тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 р. у справі № 0540/9431/18-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 р. у справі № 0540/9431/18-а - скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 22 серпня 2018 року № ДЦ473/554/АВ/ТД-ФС, та ухвалити нове судове рішення в цій частині.

Визнати протиправним та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Донецькій області про накладення штрафу від 22 серпня 2018 року № ДЦ473/554/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу в розмірі 223380,00 гривень за порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України в частині допуску до роботи працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та повідомлення центрального органу виконавчої влади.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 р. у справі № 0540/9431/18-а - залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судові витрати з судового збору у розмірі 5584 гривні 50 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 04 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: Е.Г.Казначеєв

Судді: Л.В. Ястребова

І.Д. Компанієць