Справа № 826/3035/17
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3035/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року, суддя Літвінова А.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.10.2016 року №, №, №, мотивуючи тим, що Державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві безпідставно прийнято податкові повідомлення-рішення від 07.10.2016 року №, №, №, тоді як кошти отримані нею за кредитною угодою у банку були в повному обсязі направлені на придбання земельної діяльний, яка в подальшому була передана банку в іпотеку, а потім, в рахунок погашення заборгованості була передана у власність товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Колект", як правонаступнику банку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 .

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт перевірки від 14.09.2016 року №358/26-57-13-06/ (далі - акт перевірки), яким зафіксовано порушення позивачем підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1, пункту 179.2 статті 179, вимог підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та підпунктів 1.2 та 1.3 пункту 16 Підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу.

На підставі акту перевірки Державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 07.10.2016 року №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання із податку на доходи фізичних осіб у розмірі 991 791,49 грн., у тому числі: за основним платежем 793 433, 19 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 198 358, 30 грн.;

- від 07.10.2016 року №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання із військового збору у розмірі 74 441,45 грн., у тому числі: за основним платежем 59 553,16 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 14 888, 29 грн.;

- від 07.10.2016 року №, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції за платежем "податок на доходи фізичних осіб" у розмірі 170,00 грн.

Позивач, скориставшись правом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень звернувся з відповідними скаргами до вищестоящих контролюючих органів, проте, за результатами процедури адміністративного оскарження, рішеннями вищестоячих контролюючих органів податкові повідомлення-рішення від 07.10.2016 року №, №, № залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправним та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Тому, база оподаткування повинна бути визначена тільки з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та, який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Вказана правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 31 серпня 2018 року у справі №826/3684/17.

Відповідно до пп.165.1.16 п.165.1 ст. 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: кошти, отримані платником податку в рахунок компенсації (відшкодування) вартості майна (нематеріальних активів), примусово відчуженого державою у випадках, передбачених законом, або вартість такої компенсації, отриманої у негрошовій формі, а також доходи, отримані внаслідок реалізації заставленого майна, майна платника податку при зверненні стягнення фінансовою установою на таке майно у зв`язку з невиконанням платником податку своїх зобов`язань за договором кредиту (позики);

Згідно з підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Проценти, нараховані за користування кредитними коштами включаються до оподаткованого доходу, що отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором, оскільки нараховані проценти за користування кредитом, є платою за надану послугу з користування кредитними коштами, а тому анулювання таких (процентів) - звільнення від оплати за таку послугу для позивальника є додатковим благом, при цьому обов`язок сплати таких передбачено умовами кредитного договору як невід`ємної частини домовленостей досягнутих між сторонами та не є засобом забезпечення їх виконання.

При списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом включаючи і проценти як плату за отриману послугу з користування наданими коштами.

Разом з тим, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України. Пеня та штраф є лише засобом забезпечення виконання основного зобов`язання перед банком та не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Підвищені проценти, сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою також є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов`язань за кредитним договором та є відмінними від неустойки (штраф, пеня), проте також не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Отже, відповідно до положень Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), доходом платника податку є основна сума боргу та відсотки за кредитним договором, які були анульовані (прощені) кредитором, натомість анульовані (прощені) пеня, штраф чи підвищені відсотки (за прострочення платежу) не є доходом платника податку, а відповідно і не є об`єктом оподаткування податком з доходу фізичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інвестиційним банком "УкрСиббанк" 19.09.2007 року було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0/2 (далі за текстом - Договір кредиту).

Згідно терміну, визначеному в Договорі "Кридитний договір-1" - Кредитний договір, укладений позичальником із банком, за яким банком надається позичальнику кредит на придбання земельної ділянки, а саме Кредитний договір №0 від 19.09.2007.

Також, 19.09.2007 року між ОСОБА_1 та банком було укладено Кредитний договір від 19.09.2007 року №0, за умовами якого, позивач отримала в кредит 175 000 дол. США для купівлі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , зі строком повернення до 19.09.2022 року.

Матеріали справи свідчать, що 19.09.2007 року ОСОБА_1 уклала Договір купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Власовою Л. В. та зареєстрований в реєстрі за №2377.

Згідно з пунктом 1 Договору купівлі-продажу, позивач за кредитні кошти придбала земельну ділянку площею 0,1489 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 4 Договору продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за 883 750, 00 грн., що на момент укладання Договору становив еквівалент 175 000,00 дол. США по курсу НБУ (5,05 грн. за 1 дол. США) станом на 19.09.2007 року.

Так, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором від 19.09.2007 року №0 та Договором про надання споживчого кредиту від 19.09.2007 року №0, між позивачем та банком було укладено Договір іпотеки №4448 посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Власовою Л. В. та зареєстрований в реєстрі за №2382.

Згідно з пунктами 1.2.1., 1.2.4-1.2.6 Договору іпотеки іпотекою забезпечується зобов`язання по поверненню в повному обсязі отриманих 175 000, 00 дол. США, процентів, комісій, неустойки та інших витрат понесених банком.

Предметом іпотеки стала земельна ділянка площею 0,1489 га, що розташована в АДРЕСА_1

28.03.2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", який діяв на підставі договору факторингу від 12.12.2011 року №1 було укладено Договір №0/734936 про припинення зобов`язання переданням відступного, за умовами якого, сторони прийшли до згоди про припинення зобов`язань ОСОБА_1 , які виникли на підставі Кредитного договору від 19.09.2007 року №0, шляхом передачі ОСОБА_1 кредитору суми відступного не пізніше 6 місяців (пункт 1.1 Договору).

Згідно з пунктом 1.2.1 Договору відступного сторони погодили, що вартість реалізації майна, передбаченого пунктом 1.3 Договору, встановлюється виключно кредитором, але не може становити менше ніж 78 390, 00 дол. США, що за середнім курсом купівлі-продажу долара США, що встановлено на сайті публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" станом на 27.03.2014 дорівнює 860 722, 20 грн.

27.02.2015 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. за №1166.

Згідно з пунктом 1.1 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя за цим договором Іпотекодавець в добровільному порядку в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.09.2007 року зі змінами, передав, а іпотекодержатель прийняв у власність нерухоме майно, а саме земельну ділянку, площею 0,1489 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 2.1 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя вартість майна, за якою іпотекодержатель набуває його у власність в рахунок виконання Основного зобов`язання за кредитним договором, становить 1 330 153,00 грн.

Також, в матеріалах справи наявна копія повідомлення товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" від 27.02.2015 року №135-16433, з якого вбачається, що станом на 27.02.2015 року за позивачем була наявна кредитна заборгованість у сумі 210 937,47 дол. США, що за курсом Національного Банку України станом на 24.02.2015 року склала 5 967 631, 96 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи також наявна довідка від 28.02.2015 року №135-16434, згідно з якої станом на 28.02.2015 року ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.09.2007 року №0, право вимоги за яким було відступлено публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", не мала заборгованості перед останнім.

Відповідач, посилаючись на копію листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Колект" від 12.07.2016 року №12/07-16 про надання інформації, наголошує, що позивачеві було анульовано кредитну заборгованість в розмірі 5 005 897, 49 грн.

Проаналізувавши надане відповідачем повідомлення від 12.07.2016 року №12/07-16 колегія суддів приходить до висновку, що вказане повідомлення не містить інформації про складову прощеного ОСОБА_1 боргу за кредитним договором від 19.09.2007 року №0/2, включаючи: основну суму боргу, проценти, штрафні санкції.

Так, сума в розмірі в розмірі 5 005 897, 49 грн. може містити як основну суму кредиту, проценти за користування кредитом, а також пеню, штрафні санкції чи підвищені відсотки за користування кредитом, які в свою чергу не оподатковуються.

Під час судового розгляду справи, суд першої інстанції неодноразово витребовував від товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Колект" інформацію про складову прощеного ОСОБА_1 боргу за кредитним договором від 19.09.2007 року №0/2, включаючи: основну суму боргу, проценти, штрафні санкції; інформацію щодо звернення стягнення на іпотечне майно відповідно до договору від 27.02.2015 року №1166.

Проте, витребувану судом інформацію про складові прощеного боргу ні відповідач, ні третя особа до суду не надали.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження реального виконання умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 27.02.2015 року надано суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що 27.02.2015 року право власності на об`єкт іпотеки було зареєстроване за товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект".

Крім того, контролюючим органом ні в судді першої, ні в судді апеляційної інстанції, не доведено наявність у позивача у 2015 році доходу, отриманого у вигляді додаткового блага, а лист товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Колект" від 12.07.2016 року №12/07-16 про надання інформації не містить всіх складових суми боргу, прощеного позивачеві.

Також, як вірно зазначено судом першої інстанції, третьою особою не надано доказів повідомленння позивача про необхідність подання декларації і сплати податків із суми прощеного боргу, якщо така була. За відсутності відповідних доказів, обов`язок щодо сплати податків покладається саме на товариство з обмеженою відповідальністю "Кей Колект" в силу приписів підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем під час проведення перевірки не було в повній мірі досліджено обставини, які мають значення для встановлення факту порушення позивачем приписів Податкового кодексу України та правильність визначення позивачеві відповідної суми податкового зобов`язання, як і правильність визначення платника податків в такому разі, а тому суд вважає, що висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкові повідомлення-рішення від 07.10.2016 року № та №, прийняті на підставі акта перевірки від 14.09.2016 року №358/26-57-13-06/ є протиправними та підлягають скасуванню.

Крім того, оскільки судом визнано протиправним податкове повідомлення-рішення від 07.10.2016 року №, тому і податкове повідомлення-рішення від 07.10.2016 року №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "військовий збір", також підлягає скасуванню.

Отже, постанова суду першої інстанції є законною, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для її скасування не має.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Пилипенко О.Є.

Повний текст виготовлено: 05 червня 2019 року.