Справа № 160/3206/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2019 року Справа № 160/3206/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Шманіної Катерини Юріївни, відповідача 2 Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови від 28.08.2018 року, -
09 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Шманіної Катерини Юріївни, в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Шманіної Катерини Юріївни від 28.08.2018 року за виконавчим провадженням № 35334755 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 8344,36 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова відповідача про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 8344,36 грн. на підставі Закону України "Про виконавче провадження" винесена без врахування обставин, які мають значення для справи. Позивач, посилаючись на ст. 58 Конституції України, зазначає про протиправне застосування державним виконавцем положень Закону України "Про виконавче провадження", оскільки зміни до закону, які передбачають відповідальність боржника у вигляді штрафу у розмірі 20%, 30%, 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, набрали чинності з 2018 року, а тому можуть поширюватися лише на заборгованість, яка виникла після цієї дати.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2019 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено Криворізький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Відповідачем 2 на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2019 року було надано відзив, в якому відповідач 2 просив суд відмовити в задоволені позову, та зазначив, що з 28.08.2018 року Законом № 1404-VIII встановлено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, заборгованість за два роки, заборгованість за три роки, тощо) саме для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Отже, відповідач 2 вважає, що з 28.08.2018 року державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника у виконавчому провадженню по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів:
по-перше, - станом на 28.08.2018 року (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) боржник має заборгованість зі сплати аліментів,
по-друге, - розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оспорении у судовому порядку.
Вказав, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що станом на 28.08.2018 року (тобто на день прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови) боржник у виконавчому провадженні № 35334755, згідно довідки-розрахунку від 28.08.2018 року має заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листу у розмірі 39 149,22 грн. Дані, які б посвідчували ту обставину, що розмір заборгованості зі сплати аліментів зменшений судовим рішенням, судам першої та апеляційної інстанцій позивачем не надані.
Також, зауважив, що позивачем помилково ототожнюється факт необхідності сплати ним штрафу з поняттям відповідальності. Адже, ні до адміністративної чи кримінальної відповідальності боржника не притягували, і в даному випадку немає місця поняттю зворотної дії Закону у часі. А постанова про накладення штрафу є звичайним процесуальним документом, чітко передбачений законодавством.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено судом, Криворізьким районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист по справі № 2-701 про стягнення з ОСОБА_1 щомісячно аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) для утримання неповнолітньої дитини, доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, на користь матері, ОСОБА_3 , починаючи з 12.09.2006 року.
28.08.2018 року Головним державним виконавцем Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Шманіною Катериною Юріївною в межах виконавчого провадження №35334755 винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 8344,36 грн.
Підставою для прийняття даної постанови стала наявність заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 39 149,22 грн. за період з 12.09.2006 року по 28.08.2018 року згідно довідки-розрахунку Криворізького РВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області від 28.08.2018 року.
Не погоджуючись з вказаною постановою державного виконавця, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).
Згідно ст.1 Закону № 1404-VІІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Приписами ст.5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною першою статті 18 цього ж Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, предметом оскарження у даній справі є постанова державного виконавця про накладення на позивача штрафу, винесена в межах процедури стягнення аліментів з боржника.
Порядок стягнення аліментів визначений статтею 71 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до частини першої якої виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VІІІ за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.
Статтю 71 Закону "Про виконавче провадження" доповнено частиною чотирнадцятою згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03.07.2018 року, який вступив в дію з 28.08.2018 року.
Суд зазначає, що згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
У свою чергу, відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння.
Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неправомірність застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.
Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.
Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів закріплений також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).
Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22.02.2017 у справі №6-2705цс16, підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Враховуючи те, що заборгованість позивача щодо сплати аліментів стягувачу утворилась ще до 2017 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абз.3 ч.14 ст.71 Закону №1404-VIII, введена лише у 2018 році, позивач не міг передбачити настання такої відповідальності у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.
З огляду на викладені вище обставини, притягнення позивача до відповідальності за порушення, яке передбачено статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження", є неправомірним, оскільки позивач не міг передбачити настання цієї відповідальності у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.
Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність постанови Головного державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Шманіної Катерини Юріївни, винесеної 28.08.2018 року в рамках виконавчого провадження № 35334755 про накладення штрафу в сумі 8344,36 грн. на ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, враховуючи, що позивачем доведено відсутність підстав для винесення постанови про накладення штрафу від 28.08.2018 року в розмірі 8344,36 грн., а відповідачем не надано доказів щодо її правомірності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Шманіної Катерини Юріївни, відповідача 2 Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови від 28.08.2018 року - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Шманіної Катерини Юріївни від 28.08.2018 року винесену в рамках виконавчого провадження №35334755 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 8 344,36 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник