Справа № 826/14977/17
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 червня 2019 року № 826/14977/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакстер Трен" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Асія-А" про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - позивач та/або ГУ ДФС у Київській області) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дакстер Трен» (далі - відповідача - 1 та/бо ТОВ «Дакстер Трен»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Асія-А» (далі - відповідач-2 та/або ТОВ «Асія-А) та просить суд визнати недійсним правочин укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дакстер Трен» () і Товариством з обмеженою відповідальністю «Асія-А» () за результатами якого складено податкову накладну від 31.05.2016 року №36.

В обгрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на Цивільний кодекс України та зазначає, що Дніпровським районним судом міста Києва було винесено вирок від 08.02.2017 року по кримінальній справі №755/1949/17, яким визнано винним директора ТОВ «Дакстер Трен» у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 205-1 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Асія-А» проти задоволення позову заперечили з огляду на реальність господарської операції, реєстрацію податкової накладної та відсутність у вироку суду висновку щодо обставин укладення договору між відповідачами тощо.

Разом з цим, представник відповідача-1 в судові засіданні не з`явився, кореспонденція суду повернулася без отримання її відповідачем.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача-2, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

12.03.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дакстер Трен» і Приватним підприємством «Асія-А» укладено договір №12/2007-03-АС на поставку продукції (далі - договір №12/2007-03-АС).

Пунктом 1.1 розділу 1 договору №12/2007-03-АС постачальник (ТОВ «Асія-А) зобов`язується поставити покупцю (ТОВ «Дакстер Трен»), а покупець оплатити та прийняти продукцію: електрорадіоелементи і комплектуючі, у відповідності із заявками покупця і узгодженими специфікаціями, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до порядку ведення податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246 та норм Податкового кодексу України ТОВ «Дакстер Трен» виписало на користь відповідача-2 податкову накладну від 31.05.2016 року №36 на загальну суму 109897.2 грн., у тому числі ПДВ.

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 08.02.2017 року у кримінальній справі №755/1949/17 було встановлено, що ОСОБА_1 в кінці квітня 2016 року, в денний час доби біля закладу швидкого харчування «McDonald's» (МакДональдз), за адресою Броварський проспект, буд. 27 в м. Києві, зустрівся з невстановленою слідством особою з приводу внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, за грошову винагороду.

Усвідомлюючи противоправний характер дій, запропонованих йому невстановленою слідством особою, ОСОБА_1 , з корисливих спонукань, погодився на таку пропозицію.

В свою чергу, ОСОБА_1 , реалізовуючи злочинний намір, направлений на внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, надав копію паспорту серії НОМЕР_1 , виданий ТУМ Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві 26.06.2007 та реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 невстановленій досудовим розслідуванням особі, яка на підставі цих документів виготовила Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ДАКСТЕР ТРЕН» (код за ) від 04.05.2016, в якому ОСОБА_1 зазначений як покупець частки у розмірі 50% у статутному капіталі, Протокол №2 Загальних зборів учасників ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН» (код за ) від 04.05.2016, в якому ОСОБА_1 зазначений як учасник та директор ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН» (код за ).

В подальшому, 04.05.2016, за попередньою домовленістю з невстановленою слідством особою ОСОБА_1 зустрівся біля метро «Дарниця» міста Києва, а саме: біля закладу швидкого харчування «McDonald's» (МакДональдз), за адресою Броварський проспект, буд. 27, м. Києва, де в присутності невстановленої слідством особи підписав надані останнім Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН» (код за ) від 04.05.2016, згідно до якого ОСОБА_1 придбав 50% частки у статутному капіталі та ввійшов до складу учасників Товариства, Протокол №2 Загальних зборів учасників ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН» (код за ЄДРЕІОУ 40076727) від 04.05.2016, згідно до якого ОСОБА_1 набув 100% належної частки у статутному капіталі Товариства, прийнятий до складу Учасників Товариства та призначений на посаду директора ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН» (код за ).

На час підписання ОСОБА_1 Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН» (код за ) від 04.05.2016, Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН» (код за ) від 04.05.2016, Протоколу №2 Загальних зборів учасників ТОВ «ДАКСТЕІР ТРЕН» (код за ) від 04.05.2016, останній розумів, що він вносить неправдиві відомості в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації (реєстраційної дії) ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН» (код за ), оскільки ОСОБА_1 та невстановлена слідством особа, домовились, про те, що директором та учасником товариства буде призначено ОСОБА_1 і він в подальшому до діяльності ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН» (код за ) не буде мати ніякого відношення, а фінансово-господарською діяльністю з використанням ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН» (код за ) будуть займатись інші особи.

За свої злочинні дії, що виразились у внесенні в документи, які відповідно до закону подавались для проведення державної реєстрації юридичної особи ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН» (код за ), ОСОБА_1 отримав від невстановленої слідством особи грошову винагороду, що становить в розмірі 2500 гривень.

10.05.2016 на підставі підписаних ОСОБА_1 документів, ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН» (код за ) перереєстровано в реєстраційній службі Обухівського міськрайонного управління юстиції Київській області, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 1 002999.

Виходячи з наведених обставин, позивач вважає наявний в діях відповідачів умисел, що є підставою для визнання недійсним правочину укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дакстер Трен» () і Товариством з обмеженою відповідальністю «Асія-А» (), за результатами якого складено податкову накладну від 31.05.2016 року №36, з огляду на що звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу на наступне.

Згідно з підпунктом 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи, зокрема, мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Приписами частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, визначені положеннями статті 228 Цивільного кодексу України, відповідно яких, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Зміст наведеної норми свідчить на користь висновку, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.

Вказані обставини, відповідно до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного суду України, входять до предмета доказування при розгляді судом даної категорії адміністративних спорів.

Так, згідно з цією нормою, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Так, на підтвердження реальності здійснення господарських операцій відповідачем-2 надано до суду належним чином посвідчені копію договору поставки, додаткові угоди до договору поставки та первинній бухгалтерські документи, у тому числі, платіжні доручення, видаткові, податкові накладні, накладні-вимоги на відпуск товару, картки складського обліку матеріалів №05181, документи щодо подальшої реалізації придбаного у ТОВ «Дакстер Трен» товару.

Згідно із загальнодоступної інформації, зокрема витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) станом на час вирішення спору по суті його керівником значиться ОСОБА_2 з 27.06.2016 року.

Натомість, ані відповідач-2, ані позивач не заперечували факту, що станом на час укладення оспорюваного правочину директором відповідача-1 був ОСОБА_1

Станом на час вирішення спору по суті реєстрація ТОВ «Дакстер Трен» не скасована, відомості про дане підприємство наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Нормою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов`язку здійснювати перевірку відповідності законодавству установчих документів іншого учасника господарських правовідносин та ставити під сумнів внесені до Єдиного державного реєстру відомості.

Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року було звернено увагу на наступне: вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Враховуючи зазначене суд чітко констатував, що інший підхід потенційно буде виключно зловживанням, тобто надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є неправильним виходячи з загальних засад судочинства.

Крім того, на недопустимість покладення тягаря негативних наслідків від встановлення протиправності дій контрагента платника податків неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, зокрема у рішенні від 9 січня 2007 року "Інтерсплав проти України".

Вищенаведений висновок Європейський суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні від 18.03.2010 року по справі Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії. При цьому у п. 23 даного рішення Європейський суд з прав людини наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Втім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко констатує правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом.

Суд звертає увагу, що в ході розгляду справи позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження здійснення відповідної перевірки податковим органом з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово - господарських взаємовідносин з ТОВ «Дакстер Трен».

Положеннями частини 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, жодним чином не можуть бути безумовним та достатнім доказом нікчемності (недійсності) правочину, як такого, який завідомо суперечить інтересам держави.

Беручи до уваги викладене, враховуючи заявлені предмет та підстави позову, суд вказує про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав у задоволенні останніх.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72, 73, 77, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, б. 5-А, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дакстер Трен» (08720, Київська область, м. Обухів, вул. Миру, б. 11-А, ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Асія-А» (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, б. 13, кв. 66, ) відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева