Справа № 440/1062/19
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/1062/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лисака С.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Мисюри О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/1062/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області) , в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 11.03.2019 №Ф-1407-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 9153,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправність вимоги відповідача до самозайнятої особи - арбітражного керуючого з огляду на те, що позивач здійснює незалежну професійну діяльність як фізична особа - підприємець, яким у період січень - грудень 2018 року нараховувався та сплачувався у повному обсязі єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - ЄСВ). З урахуванням даного факту позивач вважає, що він законодавчо не обтяжений обов`язком зі сплати єдиного внеску двічі з одного і того ж виду діяльності.

Ухвалою від 01.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

У судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала. У відзиві на позов від 12.04.2019 відповідач обстоює позицію, відповідно до якої рішення щодо донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є правомірним, оскільки заборгованість утворилася у зв`язку з несплатою внеску у 2018 році особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме як арбітражний керуючий (а.с. 22-23).

17.05.2019 відповідач подав до суду додаткові пояснення, які за змістом ідентичні змісту відзиву на позов (а.с. 48-50).

Відповідно до відзиву позивача на додаткові пояснення ГУ ДФС у Полтавській області, позивач з 26.11.2002 є особою з інвалідністю та отримує пенсію і соціальну допомогу, а тому він взагалі звільнений від сплати за себе ЄСВ (а.с. 58-60).

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 згідно зі свідоцтвом серії НОМЕР_1 зареєстрований виконавчим комітетом Полтавської міської ради як фізична особа - підприємець 15.04.2002, номер запису про включення відомостей про фізичну особу - підприємця до ЄДР 2 014657 (а.с. 17). Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_2 від 31.05.2012 ОСОБА_1 з 01.01.2012 є платником єдиного податку 3 групи зі ставкою податку 5% доходу, отриманого від виду господарської діяльності за КВЕД: 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування (а.с. 10). В рамках зареєстрованого виду господарської діяльності позивач здійснює незалежну професійну діяльність як арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) відповідно до свідоцтва, виданого 02.07.2013 згідно з наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2013 №1115/5 (а.с. 16). ОСОБА_1 взятий на облік в органах державної податкової служби 16.04.2002 за №4845 як фізична особа - підприємець, арбітражний керуючий (а.с. 18).

Відповідно до звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік від 01.02.2018 позивач самостійно нарахував суму ЄСВ в загальному розмірі 9 828,72 грн (а.с. 33-34).

ОСОБА_1 надав суду квитанції про оплату нарахованих сум ЄСВ за 4 квартали 2018 року як самозайнята особа на загальну суму 9 828,72 грн (а.с. 35-38).

Однак, 22.03.2019 позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1407-17 від 11.03.2019 в розмірі 9 153,84 грн (а.с. 6).

Обґрунтовуючи правомірність направлення позивачу вимоги, представник відповідача зазначив, що у позивача існує обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати ЄСВ незалежно від обставин сплати його фізичною особою - підприємцем, оскільки позивач перебуває на обліку у ДПІ у м. Полтаві як самозайнята особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

У зв`язку з наявною переплатою в розмірі 674,88 грн, в інтегрованій картці платника ЄСВ відображено заборгованість в розмірі 9 153,84 грн (а.с. 30).

Саме з цих підстав 11.03.2019 ГУ ДФС у Полтавській області була сформована вимога на ім`я ОСОБА_1 про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1407-17 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 9 153,84 грн (а.с. 6).

Не погодившись із правомірністю вказаної вимоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з визначеннями, наведеними в п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Як встановлено вище, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Крім того, відповідно до свідоцтва, виданого ОСОБА_1 02.07.2013 згідно з наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2013 №1115/5 позивач здійснює незалежну професійну діяльність як арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Згідно з частинами першою та третьою статті 4 вказаного Закону арбітражні керуючі є суб`єктами незалежної професійної діяльності. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Законом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

З аналізу викладеного слідує, що фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність арбітражного керуючого, не може бути підприємцем у межах такої діяльності.

Разом з тим, чинним законодавством не заборонено здійснювати одночасно підприємницьку (відмінну від діяльності арбітражного керуючого) діяльність, не заборонену законом, у разі реєстрації такої особи підприємцем.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є також особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час Законом №2464-VI не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності та здійсненні незалежної професійної діяльності.

Проте, системний аналіз норм вказаного Закону свідчить на користь висновку про те, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту, у випадках передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Як пояснив у судовому засіданні позивач, в період виникнення спірних правовідносин, він здійснював своє право на працю не як фізична особа - підприємець, а як арбітражний керуючий. При цьому позивач у спірний період в рамках власної господарської діяльності сплачував ЄСВ в установленому розмірі, про що свідчать квитанції, копії яких позивач приєднав до матеріалів справи (а.с. 35-38).

Отже, в розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок сплачує як самозайнята особа, що виключає обов`язок зі сплати ЄСВ позивачем ще й як фізичною особою - підприємцем.

Наявність лише цієї обставини суд визнає достатнім для висновку про відсутність обов`язку у позивача сплати ЄСВ ще й як за фізичну особу - підприємця, оскільки це призведе до подвійного оподаткування особи, що суперечить принципам податкового законодавства.

Крім того, судом встановлено, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 31.01.2003 (а.с. 3) та довідкою МСЕК серії 7-66 ТЕ № 0337454 (а.с. 62).

Відповідно ж до частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" особи, зазначені у пунктах 4 та 51 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За викладених обставин суд визнає висновки відповідача з приводу наявності підстав для донарахування позивачу ЄСВ протиправними.

Відтак, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у Полтавській області від 11.03.2019 №Ф-1407-17 підлягають задоволенню, а сама вимога - скасуванню як протиправна.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 №Ф-1407-17.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складений 03.06.2019.

Суддя Є.Б. Супрун