Справа № 815/6136/15
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/6136/15
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.,

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря Скоріної Т.С.

представника апелянта Дончака А.М.;

позивача ОСОБА_1

представників Інституту Даниленка Л.В., Добриніна Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 , Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Історія справи.
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до командира військової частини НОМЕР_1 в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо невиконання вимог наказів від 18 червня 2015 року № 32 та від 30 червня 2015 року № 36 «Про здійснення перерахунку грошової доплати за науковий ступінь та вчене звання»;

- зобов`язати виконати вказані накази та провести належні виплати;

- зобов`язати утриматись від вчинення дій та надання розпоряджень, які порушують вимоги зазначених наказів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує на те, що невиконання командиром військової частини вимог прийнятих ним наказів, призводить до порушення його прав як військовослужбовця та, відповідно, є порушенням Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України».

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання наказів від 18 червня 2015 року № 32, від 30 червня 2015 року № 36 «Про здійснення перерахунку грошової доплати за науковий ступінь та вчене звання».

Зобов`язав командира військової частини НОМЕР_1 виконати вимоги наказів від 18 червня 2015 року № 32, від 30 червня 2015 року № 36 та здійснити позивачу виплату за науковий ступінь і вчене звання у повному обсязі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що накази від 18 червня 2015 року № 32 та від 30 червня 2015 року № 36 не скасовані, не визнані протиправними, зміни до них не вносилися, а тому відповідач зобов`язаний їх виконати.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині зобов`язання утриматись від вчинення дій та надання розпоряджень, які порушують вимоги зазначених наказів суд першої інстанції зазначив, що захист прав здійснюється у разі їх порушення, а ця позовна вимога заявлена щодо можливого вчинення певних дій у майбутньому, тобто в той період часу, коли відповідачем ще не вчинені дії.

Командир військової частини НОМЕР_1 , вважаючи, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, порушив норми матеріального та процесуального права, оскаржив судове рішення.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що відповідно до наказів Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 та від 09.02.2006 року №70, доплата за вчене звання та науковий ступінь виплачується, якщо такі відповідають профілю діяльності.

Апелянт вважає, що суд не взяв до уваги та не дослідив, що позивач перебуває на посаді начальника науково-інформаційного відділу військової частини НОМЕР_1 , має науковий ступінь кандидата педагогічних наук по спеціальності 13.00.05 «Соціальна педагогіка», проте зазначений профіль не передбачає педагогічну діяльність.

Командир військової частини НОМЕР_1 , вказував на відсутність у нього законних підстав, здійснювати грошову доплату із державного бюджету за науковий ступінь кандидата педагогічних наук, оскільки позивач виконував обов`язки позаштатного помічника командира частини з правової роботи, що не має відношення до соціальної педагогіки.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року судове рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що начальник фінансового органу військової частини ОСОБА_2 , діючи відповідно до наказу Міністра оборони України від 28 жовтня 2006 року № 625 «Про затвердження положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України», не погодила накази про нарахування позивачу доплат та письмово доповіла керівнику про їх невідповідність закону. Оскільки, після цього, від командира військової частини не надходило письмового підтвердження про виконання наказів, як це вимагається Положенням про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, вони не підлягали виконанню.

ОСОБА_1 оскаржив дану постанову суду апеляційної інстанції до касаційного суду.

10.10.2018 року за результатами касаційного оскарження Верховний Суд скасував постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року та направив справу на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Суд акцентував увагу на тому, що матеріали справи не містять доказів того, що Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України було внесене у встановленому законом порядку до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та офіційно опубліковане, а відтак підлягають дослідженню питання чи може такий нормативно-правовий акт бути застосований до спірних правовідносин.

До того ж, Судом зауважено, що заявлений адміністративний позов містить вимоги про зобов`язання відповідача виплатити доплату за науковий ступінь та вчене звання за спірними наказами від 18 червня 2015 року № 32 та від 30 червня 2015 року № 36 і поза увагою суду апеляційної інстанції залишилось питання зміни змісту цих наказів, що відбулись за наказом від 03 листопада 2015 року № 92.

Суд апеляційної інстанції за новим розглядом справи, залучив, за клопотанням представника апелянта, до її участі Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», в якості правонаступника військової частини НОМЕР_1 , оскільки остання реорганізована, шляхом приєднання до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія».

На підтвердження цього клопотання був наданий наказ Міністерства оборони України №479 від 19.09.2018 року «Про заходи щодо реорганізації науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» (цивільна назва), який ще має назву військова частина НОМЕР_1 .

Відповідно до цього наказу реорганізовується науково-дослідний центр Збройних Сил України «Державний океанаріум», тобто, військова частина НОМЕР_1 , шляхом приєднання до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія». Наказано начальнику Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» прийняти у підпорядкування науково-дослідний центр Збройних Сил України «Державний океанаріум». Вважати, що Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» є правонаступником майнових прав та обов`язків науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум».

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи викладені в апеляції та просив її задовольнити.

Представник Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» вважав рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 13 жовтня 2014 року по 14 січня 2015 року позивач працював на посаді старшого наукового співробітника науково-інформаційного відділу військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 січня 2015 року № 6 полковника ОСОБА_1 призначено на посаду начальника науково-інформаційного відділу науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум».

Позивач має науковий ступінь кандидата педагогічних наук за спеціальністю 13.00.05 - «Соціальна педагогіка» та вчене звання «доцент кафедри цивільного і трудового права».

10 березня та 30 червня 2015 року відбулися засідання Комісії з визначення тарифного розряду та відповідності наукового ступеня і вченого звання займаній посаді, який дає право військовослужбовцям та працівникам Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 на отримання доплат, на яких було вирішено, що науковий ступінь кандидата педагогічних наук ОСОБА_1 та вчене звання доцента, відповідають його профілю діяльності на займаних посадах старшого наукового співробітника науково-інформаційного відділу військової частини НОМЕР_1 (з 13 жовтня 2014 року по 14 січня 2015 року) та начальника науково-інформаційного відділу науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» (з 15 січня 2015 року).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18 червня 2015 року № 32, серед іншого, здійснено перерахунок доплати за науковий ступінь та вчене звання ОСОБА_1 та встановлено йому доплату від посадового окладу у розмірі 15 % за науковий ступінь кандидата педагогічних наук з 15 січня 2015 року та доплату за вчене звання доцента у розмірі 25 % від посадового окладу з 15 січня 2015 року по 1 квітня 2015 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30 червня 2015 року № 36, у тому числі й ОСОБА_1 , здійснено перерахунок грошового забезпечення за науковий ступінь кандидата педагогічних наук у розмірі 15 % та вчене звання доцента у розмірі 25% від посадового окладу, в період з 13 жовтня 2014 року по 14 січня 2015 року.

Начальник фінансового органу військової частини ОСОБА_2 , на яку було покладено обов`язок з виконання зазначених наказів, письмово висловила незгоду щодо виплати позивачу доплат за науковий ступінь та вчене звання.

На її переконання вчене звання позивача та його ступінь не відповідають профілю його діяльності.

Оскільки накази від 18 червня 2015 року № 32 та від 30 червня 2015 року № 36 в частині, що стосується позивача, не виконувалися, останній звернувся до суду з даним позовом.

Згодом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03 листопада 2015 року № 92 внесено зміни до п.1 наказів №36 та №32 наступного змісту.

«Здійснити перерахунок грошової допомоги за науковий ступінь та вчене звання бувшим працівникам Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 : працівнику Збройних Сил України ОСОБА_1 , старшому науковому співробітнику, науково-інформаційного відділу військової частини НОМЕР_1 за вчене звання доцент у розмірі 25 % від посадового окладу в період з 13.10.2014 року по 14.01.2015 року.

Скасувати п.1 наказу командира військової частини від 18.06.2015 року №32 відповідно до рапорту помічника командира військової частини начальника фінансово-економічної служби».

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляції, враховуючи постанову суду касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляції та часткового скасування постанови суду першої інстанції, з наступних підстав.

Верховний Суд, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд підкреслив, що предметом доказування у даній справі є правомірність дій відповідача щодо невиконання прийнятих ним наказів, а не наявність у позивача права на отримання надбавок за вчене звання та науковий ступінь, тобто суд має встановити чи діяв суб`єкт владних повноважень на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України законами України, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №548-XIV та іншими нормативно-правовими актами.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до п.28 даного Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Пунктом 36 даного Закону передбачено, що командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Водночас обставини справи свідчать про те, що спірні накази, всупереч вимогам вказаного Закону, командиром військової частини виконані не були, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправними його дії щодо невиконання цих наказів.

Необхідно звернути увагу, що для дослідження суду першої інстанції не надавався наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03 листопада 2015 року № 92, яким внесено зміни до спірних наказів, що стало наслідком необґрунтованого задоволення судом першої інстанції вимог про їх виконання, а саме доплати за вчене звання доцент у розмірі 25 % від посадового окладу за період після 14.01.2015 р. та доплати за науковий ступінь кандидата педагогічних наук у розмірі 15%.

Слід зауважити, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03 листопада 2015 року № 92, яким частково скасовані доплати за вчене звання доцент та скасована доплата за науковий ступінь кандидата педагогічних наук, позивачем не був оскаржений та є чинним.

Наведене, на думку суду апеляційної інстанції дає підстави для часткового задоволення позову про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 виконати вимоги наказу від 30.06.2015 року №36, в редакції наказу №92 від 03 листопада 2015 року та зобов`язати здійснити позивачу виплату за вчене звання доцент у розмірі 25 % від посадового окладу в період з 13.10.2014 року по 14.01.2015 року.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дослідив відповідність профілю діяльності позивача науковому ступеню до уваги судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки не відносяться до предмету спору.

Доводи позивача щодо помилкового залучення до справи Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», адже не ліквідована військова частина НОМЕР_1 , не приймаються судом апеляційної інстанції, з наступних підстав.

Як зазначив у судовому засідання командир військової частини НОМЕР_1 (інша назва науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум»), реєстрація в ЄДР даних установ як юридичних осіб не проводиться і вони знаходяться на спеціальному обліку в Мінобороні. За його ствердженням процес ліквідації військової частини НОМЕР_1 не закінчений, але він як командир позбавлений, зокрема права, за рішенням суду, проводити будь - які виплати позивачу. Оскільки військова частина НОМЕР_1 знаходиться на фінансовому забезпеченні в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», то відповідні виплати, якщо рішення суду буде на користь позивача, повинен проводити правонаступник, тобто Інститут.

За наслідками встановлених обставин, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим участь у даній справі процесуального правонаступника військової частини НОМЕР_1 Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія».

Досліджуючи питання, чи може Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України бути застосоване до спірних правовідносин, колегія суддів виходить з наступного.

Державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб`єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 (далі Постанова КМУ № 731).

Згідно з пунктами 1, 3, 15 Постанови КМУ № 731 державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні його правової експертизи, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Враховуючи, що Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України не було оприлюднене у встановленому законом порядку, слід вважати його нечинним.

Наведене свідчить, що вказане Положення не може бути застосоване до спірних правовідносин.

Констатуючи факт, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, є підстави, відповідно до ст.317 КАС України, для часткового скасування постанови суду першої інстанції та для прийняття в цій частині нового рішення.

Оскільки позивач не поніс витрат з розгляду даної справи, що обумовлено наявністю пільги щодо сплати судового збору, як учасника бойових дій, суд апеляційної інстанції не вирішує питання про судові витрати.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2015 року частково скасувати, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Адміністративний позов ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 , Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання наказів № 32 від 18.06.2015 року та № 36 від 30.06.2015 року «Про здійснення перерахунку грошової доплати за науковий ступінь та вчене звання».

Зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» виконати вимоги наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 36 від 30.06.2015 року «Про здійснення перерахунку грошової доплати за науковий ступінь та вчене звання», в редакції наказу командира військової частини НОМЕР_1 №92 від 03.11.2015 року «Про внесення змін до наказів командира військової частини НОМЕР_1 » та здійснити виплату ОСОБА_1 за вчене звання доцент у розмірі 25% від посадового окладу за період з 13.10.2014 року по 14.01.2015 року.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про виконання вимог наказів від 18 червня 2015 року № 32 та від 30 червня 2015 року № 36 «Про здійснення перерахунку грошової доплати за науковий ступінь та вчене звання» відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання утриматись від вчинення дій та надання розпоряджень, які порушують вимоги зазначених наказів відмовити».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 31.05.2019 року.