Справа № 234/5313/19
Суддя: Чернобай А. О.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 234/5313/19
Провадження № 2-а/234/114/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

в складі головуючого судді Чернобай А.О.,

секретар судового засідання Вербовецька Д.В.,

справа № 234/5313/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 Батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янську Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Баранцева Сергія Олександровича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, -

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И :

27.03.2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського роти № 1 Батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янську Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Баранцева Сергія Олександровича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 17.03.2019 року відповідач притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3, 5 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за те, що позивач нібито порушив п. 31.3 б ПДР України. Вважає, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав. Відповідач зовсім не врахував пояснення позивача та не врахував його доводів і не перевірив їх жодними належними та допустимими доказами по справі, а саме той факт, що вини в діях позивача не було. Позивач наполягає, що під час руху користувався ременем безпеки. Позивача зупинили без будь - яких причин, він не порушував ПДР. Лише після зупинки позивачу почали казати, що в нього немає техогляду. Транспортний засіб позивача не підлягає обов`язковому технічному контролю. Крім того, транспортний засіб належить іншій особі, а позивач лише інколи на транспортному засобі перевозить будівельні матеріали, оскільки будує будинок. Відповідач порушив процедуру розгляду справи.

Позивач просить суд скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення НК № 509676 від 17.03.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч. 3,5 ст. 121 КУпАП.

Відповідач позовні вимоги позивача не визнав та надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Під час патрулювання 17.03.2019 року відповідачем було виявлено порушення ПДР, а саме: водій автомобіля ГАЗ 3302, номерний знак НОМЕР_1 , на 7 км автошляху Н -20 Слов`янськ - Донецьк - Маріуполь, керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 в ПДР України, а також підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3 б ПДР України. Після зупинки транспортного засобу поліцейським було встановлено, що водієм був ОСОБА_1 Відповідач належним чином представився, пояснив причину зупинки та попросив пред`явити документи: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України " Про національну поліцію" та п. 2.4 а ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: порушення вимог п.п. 2.3 в та 31.3 б ПДР України, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо водія ОСОБА_1 Позивачу були роз`яснені права та обов`язки, порядок та строки оскарження постанови та наслідки несплати штрафу.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у графі тип ТЗ зазначено вантажний бортовий тентований, у графі маса вказано 3 500 кг, тому транспортний засіб підлягає обов`язковому технічному контролю на підставі ст. 35 ЗУ "Про дорожний рух".

Тому вважає, що поліцейській патрульної поліції врахував всі обставини, необхідні для розгляду справи, та абсолютно правомірно виніс постанову. За таких обставин, просить відмовити у позові та постанову залишити без змін.

У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд адміністративної справи без участі відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши надані документи та докази, суд,

В С Т А Н О В И В :

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР), Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 288 КУпАП, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржена у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналізуючи ці норми законодавства, суд вважає, що порушення вимог закону щодо порядку і підстав притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення посадовими особами органів внутрішніх справ, які зобов`язані діяти виключно в межах і в порядку, визначених законом, є підставою для захисту прав фізичних осіб, одним із способів якого є скасування рішення у відношенні цієї особи, прийнятого всупереч вимогам закону.

Діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Згідно ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 р. (далі - Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених деякими статтями КУпАП, у тому числі і ч. 3, 5 ст.121 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ цієї Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачена ч. 3, 5 ст. 121 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи;

2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці);

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників та адвоката.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3,5 ст. 121 КУпАП, відповідно до положень ст. 222 КУпАП відноситься до компетенції Національної поліції України, тобто постанову винесено уповноваженою особою.

На підставі викладено, суд вважає правомірними дії відповідача щодо складення постанови серії НК № 509676 від 17.03.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Відповідач діяв в межах і в порядку, визначеному законом.

В судовому засіданні встановлено, що згідно постанови НК № 509676 від 17.03.2019 року до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за те, що 17.03.2019 року водій автомобіля ГАЗ 3302, номерний знак НОМЕР_1 , на 7 км автошляху Н -20 Слов`янськ - Донецьк - Маріуполь, керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 в ПДР України, а також підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3 б ПДР України.

Не визнаючи себе винним у вчиненні вказаних правопорушень, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Спірним у справі є протиправність постанови серії НК № 509676 від 17.03.2019 року.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що ОСОБА_1 17.03.2019 року на 7 км автошляху Н -20 Слов`янськ - Донецьк - Маріуполь, керував транспортним засобом ГАЗ 3302, номерний знак НОМЕР_1 , та був не пристебнутий ременем безпеки, при цьому керував т/з, який підлягає обов`язковому технічному контролю та своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 2.3в, п.31.3 б ПДР України.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В п. 1.3 Правил дорожнього руху України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно пункту п. 2.3 в ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, вчинення особою правопорушення повинно підтверджуватися відповідними доказами.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що обов`язковою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення, а факт вчинення особою правопорушення в свою чергу має бути підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до приписів частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт, зазначений у постанові.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення відповідач у графі 8 також не зазначив які докази додаються до постанови.

Відповідачем будь-яких доказів, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП не надано, позивач наполягає на тому, що він був пристебнутий ременем безпеки.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно п.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Однак, в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.

Проте, всупереч вищезгаданим нормам, відповідач не представив суду жодних доказів в підтвердження вчинення позивачем вказаного правопорушення та правомірності винесення оскаржуваної постанови та такі в матеріалах справи відсутні. Відтак, доводи позивача не спростовано.

Беручи до уваги те, що відповідачем на огляд суду не було надано доказів, які прямо вказують на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.121 КУпАП, факт порушення позивачем не встановлений беззаперечними доказами, тому відсутні підстави стверджувати про вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення поза обґрунтованими сумнівами.

Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 121 КУпАП відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, є безпека дорожнього руху та встановлений порядок використання транспортних засобів.

Об`єктивна сторона передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, щодо нашої ситуації, є керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП - умисел або необережність.

Суб`єктом правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП є водій, який керує транспортним засобом на відповідній правовій підставі.

Відповідно до п. 31.3 б ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до статті 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», обов`язковому технічному контролю не підлягають: легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Аналогічні норми містяться у пункті 1 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №137 від 30 січня 2012 року.

Тобто, з вказаних норм законодавства вбачається, що легкові автомобілі підлягають обов`язковому технічному контролю лише у випадку, якщо вони використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку та мають строк експлуатації понад два роки, а вантажні автомобілі вантажопідйомністю до 3,5 тонни - лише у випадку, якщо вони мають строк експлуатації понад два роки.

Відповідно до абзацу 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно; автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Аналогічні визначення міститься і в положенні п. 1.10 Правил дорожнього руху України.

Згідно із ч. 7 ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Частиною 1 ЗУ «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт; автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб); автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на: транспортні засоби загального призначення; транспортні засоби спеціалізованого призначення; транспортні засоби спеціального призначення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 19 ЗУ «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль - мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

При державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Вантажним автомобілем є колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Такі транспортні засоби незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, які знаходяться в експлуатації понад два роки, підлягають обов`язковому технічному огляду.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що вантажним автомобілем є колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Такі транспортні засоби незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, які знаходяться в експлуатації понад два роки, підлягають обовязковому технічному огляду.

Визначення поняття «строк експлуатації» наведено у Методиці проведення товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, відповідно до якої строк експлуатації - період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки.

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 транспортний засіб ГАЗ 3302 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, з повною масою 3 500 кг, тип ТЗ - вантажний бортовий тентований. Власником транспортного засобу є ОСОБА_2 (а.с. 4).

Таким чином, враховуючи те, що автомобіль ГАЗ 3302 ЗНГ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за типом є вантажним, тобто за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів, тому відповідно до абзацу 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 1.10 Правил дорожнього руху України, даний транспортний засіб є вантажним автомобілем.

Окрім того, як вбачається з свідоцтва про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу, перша реєстрація автомобіля ГАЗ 3302 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_1 , була здійснена 03 березня 2007 року, тобто строк експлуатації транспортного засобу станом на 17 березня 2019 року перевищував два роки.

Таким чином, враховуючи те, що 17 березня 2019 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ 3302 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_1 , який є вантажним автомобілем та строк експлуатації якого перевищував два роки, тому у відповідності до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» такий транспортний засіб підлягав обов`язковому технічному контролю, однак станом на день винесення оскаржуваної постанови такого контролю не пройшов, чим порушив вимоги п. 31.3.б ПДР України.

Доказів того, що зазначений транспортний засіб проходив відповідний технічний огляд протягом останніх двох років, що передували даті вчиненні адміністративного правопорушення, позивачем не надано, посилань на їх наявність не наведено та судовим розглядом не здобуто.

Відтак, суд вважає що позивача ОСОБА_1 було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч. 3 КУпАП, оскільки він керував автомобілем, який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Відтак, враховуючи те, що допущене позивачем адміністративне порушення, передбачене ч. 3 ст.121 КУпАП, підтверджено належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП відповідає вимогам Закону, та підстави для її скасування - відсутні.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови серії НК № 509676 від 17.03.2019 року право позивача на захист порушено не було.

Зазначені обставини свідчать про те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським обґрунтовано притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у розмірі 340 грн.

Керуючись ст.ст.2, 8, 9, 72-77, 90, 241- 246, 268, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 Батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янську Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Баранцева Сергія Олександровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії НК № 509676 від 17 березня 2019 року, складену відносно ОСОБА_1 в частині притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 - закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 Батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янську Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Баранцева Сергія Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії НК № 509676 від 17 березня 2019 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Краматорського

міського суду Донецької області: А.О. Чернобай