Справа № 500/2674/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3929/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя у І інстанції Баранюк А.З.,

час ухвалення рішення 12 год. 12 хв.,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 01 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

07 грудня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною і скасувати постанову № ТР 2019/19-00-13-06/ від 13 вересня 2018 року Управління Держпраці у Тернопільській області (далі - УДП), якою на неї було накладено штраф у розмірі 111 690 грн за порушення частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі № 500/2674/18 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем зроблено помилковий висновок про фактичне перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ФОП лише на підставі припущень, які не підтверджені належними і допустимими доказами, та спростовуються матеріалами справи.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено УДП, яке просило його скасувати та у задоволенні позовних вимог ФОП відмовити повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до разом із позовом ФОП було подано договір про надання послуг від 07 серпня 2018 року та акт наданих послуг від 31 серпня 2018 року, які не були надані під час перевірки інспекторам податкового органу, а також під час розгляду справи уповноваженою особою УДП. Суд першої інстанції при вирішенні спору протиправно взяв до уваги докази, які не були досліджені при прийнятті рішення про накладення фінансових санкцій.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, працівниками Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС) була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП щодо дотримання роботодавцем вимог законодавства по укладенню трудових договорів з найманими особами за період з 05 березня 2018 року по 17 серпня 2018 року за адресою АДРЕСА_1 , масажна студія «САГА». У ході перевірки працівниками контролюючого органу зроблено висновок про порушення ФОП частини 3 статті 24 КЗпП, а саме, використання праці найманого працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та неповідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому кабінетом Міністрів України.

Результати перевірки оформлено актом документальної позапланової виїзної перевірки від 27 серпня 2018 року № 2019/19-00-13-06/, який разом із матеріалами перевірки ГУ ДФС направило до УДП для прийняття відповідного рішення.

Розглянувши вказаний акт перевірки, начальник УДП 13 вересня 2018 року прийняв оскаржувану постанову, якою на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП наклав штраф на ФОП у розмірі 111 690,00 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 21 КЗпП трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно із частиною 1 статтею 24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Частиною 3 статті 24 КЗпП встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Статтею 259 КЗпП передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною 1 статті 265 КЗпП посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 2 частини 2 статті 265 КЗпП).

Відповідно до частини 4 статті 265 КЗпП штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, із внесеними змінами від 03 лютого 2016 року № 55 (далі - Порядок № 509)

У відповідності до частини 2 пункту Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Відповідно до акту перевірки ГУ ДФС від 27 серпня 2018 року № 2019/19-00-13-06/ та оскаржуваної постанови № ТР 2019/19-00-13-06/ від 13 вересня 2018 року, ФОП у порушення вимог частин 3 статті 24 КЗпП фактично допустила ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу.

При цьому у акті перевірки зазначено, що відповідно до пояснень ОСОБА_2 вона навчається масажу у ФОП. Період її перебування у масажній студії 08 серпня 2018 року з 12:00 год. до 13:00 год. та 13 серпня 2018 року з 18:20 год. до 19:30 год. Заробітної плати вона не отримувала. ФОП у своїх поясненнях підтвердила інформацію, надану ОСОБА_2 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердила свої письмові пояснення, надані на пропозицію працівників контролюючого органу під час проведення перевірки, і ствердила, що навчалася техніці масажу згідно із договором про надання послуг з 07 серпня 2018 року по 07 жовтня 2018 року, за що сплачувала 800,00 грн. на місяць власноручно.

Відповідно до показань свідка головного державного ревізора-інспектора ГУ ДФС ОСОБА_3 , при проведенні перевірки за місцем розташування студії масажу ФОП було відібрано пояснення у ОСОБА_2 , яка пояснила, що вона навчається масажу і ФОП це підтвердила. Висновок про наявність трудових відносин між ФОП та ОСОБА_2 зробили, в тому числі тому, з огляду на те, що остання перебувала в приміщенні масажного кабінету в робочому халаті.

Як слідує із показань свідка головного державного ревізора-інспектора ГУ ДФС ОСОБА_4 , що під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_2 пояснила, що вона навчається техніці масажу. Повідомлення про прийняття на роботу не було, у основному виді економічної діяльності позивачки КВЕД не зазначено «навчання».

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що у відповідача не було належних правових підстав для висновку про встановлення факту допуску ФОП працівника ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудового договору (контракту) у порушенням вимог частини 3 статті 24 КЗпП і висновок про фактичне перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з позивачем ґрунтується лише на припущеннях працівників податкового органу.

Доводи апелянта щодо протиправного врахування судом першої інстанції при вирішенні спору договору про надання послуг від 07 серпня 2018 року та акт наданих послуг від 31 серпня 2018 року, які не були надані під час перевірки інспекторам ДФС та під час розгляду справи уповноваженою особою УДП, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновку суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача належних та допустимих доказів про фактичне перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах із ФОП, як підставу для накладення фінансових санкцій оспорюванню постановою від 13 вересня 2018 року № ТР 2019/19-00-13-06/.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі № 500/2674/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Л. П. Іщук
Постанова у повному обсязі складена 31 травня 2019 року.