Справа № 824/422/19-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/422/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Анісімова О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кривохижої Н.В.,

представника позивача - Бурми С. В.,

представників відповідача - Теутуляк С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Денисівка-1" (вул. Я. Мудрого, 64-Б, м. Чернівці, 58000) до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Денисівка-1" (далі - позивач або ТОВ) звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (далі - відповідач або ГУ ДФС) про визнання протиправними та скасування:

- податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018 року, №, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Денисівка-1" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1668 грн. 75 коп., з них за податковим зобов`язанням 1335 грн. 75 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 333 грн. 75 коп.;

- податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018 року, №, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Денисівка-1" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 908127 грн. 50 коп., з них 726502 грн. 00 коп. за податковим зобов`язанням, 181625 грн. 50 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018 року, №, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Денисівка-1" зменшено суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2333476 грн. 00 коп.

1.2. Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 16.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання по справі на 02.05.2019 року на 09 год. 30 хв.

1.3. 13.05.2019 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.05.2019 року.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.1. Посадовими особами відповідача проведено документальну планову перевірку ТОВ, за наслідками якої 28.12.2018 року прийняті оскаржувані у цій справі податкові повідомлення-рішення.

Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стало не визнання ГУ ДФС витрат позивача, що включені ним до собівартості послуг по перевезенню пасажирів за 2015-2017 роки у сумі 6269599,00 грн. на придбання паливо-мастильних матеріалів, які були використані при експлуатації пасажирських автобусів та двох автомобілів, оскільки такі витрати не пов`язані з господарською діяльністю позивача.

2.2. Позивач вважає наведені вище рішення ГУ ДФС протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки витрати, що включені ним до собівартості послуг по перевезенню пасажирів за 2015-2017 роки у сумі 6269599,00 грн. на придбання паливо-мастильних матеріалів, пов`язані з його господарською діяльністю, а їх формування відповідає положенням Податкового кодексу України від 02.12.2010 року, №2755-VI (далі - ПК України).

ІІІ АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

3.1. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, суду надав пояснення відповідно до змісту позову та відповіді на відзив. Зокрема пояснив, що ТОВ на підставі укладених із виконавчим комітетом Чернівецької міської ради договорів на право перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міських автобусних маршрутах загального користування, надає транспортні послуги з перевезення пасажирів власним або орендованим автомобільним транспортом на регулярних автобусних маршрутах загального користування.

3.2. Окрім автобусів зазначених в переліку до договорів на право перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міських автобусних маршрутах загального користування, позивачем використовувались і інші автобуси, які за своїми технічними характеристиками відповідали автобусам із переліку. Ці автобуси були задіяні виключно в господарські діяльності підприємства, а тому витрати на придбання для них паливо-мастильних матеріалів правомірно включались до собівартості послуг по перевезенню пасажирів за 2015-2017 роки.

3.3. При цьому представник позивача суду пояснив, що відповідач, при тлумаченні господарської операції щодо надання послуг з перевезення, застосовує подвійні стандарти. Зокрема, доходи отриманні ТОВ внаслідок використання автобусів не зазначених у переліку до договорів на перевезення, ГУ ДФС включені до складу доходів позивача за відповідні податкові періоди, а витрати не визнаються, що суперечить положенням бухгалтерського обліку, згідно якого витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

3.4. Також, представник позивача суду пояснив, що ТОВ у своїй господарські діяльності використовувала автомобілі PORSHE CAYENNE та АУДІ, які перебували у користуванні на підставі договорів позички транспортного засобу. Зазначені автомобілі використовувались адміністрацією позивача з метою контролю за автобусами щодо дотримання маршруту та щодо здійснення представницьких функцій. У зв`язку із зазначеним, витрати на придбання для них паливо-мастильних матеріалів у розмірі 142234,00 грн. були правомірно враховані до складу витрат.

Позиція відповідача

3.5. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечила, суду пояснила, що дійсно під час документальної планової виїзної перевірки ТОВ встановлено, що ним всупереч положень ПК України включені до собівартості послуг по перевезенню пасажирів за 2015-2017 роки у сумі 6269599,00 грн. витрати на придбання паливо-мастильних матеріалів, які були використані при експлуатації пасажирських автобусів та двох автомобілів, які не пов`язані з господарською діяльністю позивача.

3.6. Зокрема, позивач на підставі укладених із виконавчим комітетом Чернівецької міської ради договорів на право перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міських автобусних маршрутах загального користування, надає транспортні послуги з перевезення пасажирів у місті Чернівцях. Додатком до цих договорів є перелік автобусів, які позивач має використовувати в межах цих договорів і використання інших автобусів, без укладання додаткових договорів з виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, є неправильним, а тому позивач не мав право формувати витрати за рахунок придбаних паливо-мастильних матеріалів для автобусів, що не увійшли до переліку.

3.7. Окрім цього, позивачем окремо сформовано витрати у розмірі 142234,00 грн. за рахунок придбання паливо-мастильних матеріалів для автомобілів PORSHE CAYENNE та АУДІ. Зазначені автомобілі не використовувались в господарській діяльності позивача, на балансовому або позабалансовому рахунку не перебували, під час перевірки посадовим особам фіскальної служби не було надано жодних документів, які підтверджували законність перебування цих автомобілів у ТОВ. Наявні у справі договори позички транспортних засобів не надавались позивачем під час перевірки.

Вважає, що у зв`язку із викладеним позивач не мав законних підстав для формування витрат за рахунок використання автомобілів PORSHE CAYENNE та АУДІ.

IV. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. 13.05.2019 року від представника позивача надійшла заява про виклик для допиту в якості свідків посадових осіб відповідача, які здійснювали перевірку та експерта, яка проводила судово-економічну експертизу.

4.2. Ухвалою суду від 13.05.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, зазначену заяву представника позивача задоволено частково, викликано до суду для допиту як свідків головних державних ревізор-інспекторів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та експерта ОСОБА_7

V. ПОКАЗАННЯ СВІДКІВ

5.1. Допитана свідок ОСОБА_1 суду пояснила, що працює на посаді головного державного ревізор-інспектора ГУ ДФС і в період часу з 30.10.2018 року по 26.11.2018 року здійснювала перевірку позивача, зокрема щодо повноти декларування та своєчасності сплати податку на прибуток та податку на додану вартість. Перевіркою встановлено, що позивачем включені до собівартості послуг по перевезенню пасажирів за 2015-2017 роки у сумі 6269599,00 грн. витрати на придбання паливо-мастильних матеріалів, які були використані при експлуатації пасажирських автобусів та двох автомобілів, які не пов`язані з господарської діяльністю позивача. До зазначеного висновку вона прийшла виходячи із того, що автобуси, які використовували паливо-мастильні матеріали на наведену вище суму, не мали правових підстав для здійснення регулярних пасажирських перевезень по місту Чернівці, оскільки не входили до переліку автобусів, зазначених у договорах на право перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міських автобусних маршрутах загального користування.

Окрім цього суду пояснила, що зазначені витрати мали місце у позивача, однак у зв`язку із тим, що вони не були пов`язані з його господарською діяльністю їх не можна було враховувати при визначенні податкового зобов`язання з податку на прибуток.

На запитання представника позивача щодо того, чи враховувався посадовими особами ГУ ДФС при визначенні податкового зобов`язання з податку на прибуток, дохід отриманий від використання не передбачених переліком автобусів, свідок ОСОБА_1 відповіла, що точно не пам`ятає.

5.2. Допитаний свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що працює на посаді головного державного ревізор-інспектора ГУ ДФС і в період часу з 30.10.2018 року по 26.11.2018 року здійснював перевірку позивача, зокрема щодо проведення розрахункових операцій. У позивача на кожний автобус заведена книга обліку розрахункових операцій, в якій документується діяльність щодо прийняття готівки від пасажирів під час здійснення їх перевезення. Вся інформація щодо перевірки викладена в акті перевірки і більше він немає що добавити з даного приводу.

На пред`явлені йому для огляду представником позивача книги обліку розрахункових операцій (далі - КОРО), свідок ОСОБА_2 сказав, що не пам`ятає, які саме конкретно КОРО він перевіряв, при цьому зазначив, що по формі вони відповідають тим, які ним перевірялись.

5.3. Як свідка у цій справі не допитано експерта ОСОБА_7, оскільки остання в суд не з`явилась, і сторона, яка її заявила, не наполягала на її допиті, а суд не вбачав підстав для її повторного виклику для допиту.

VІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

6.1. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, позивач є юридичною особою та його основним видом економічної діяльності є пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (КВЕД 49.31) (Т.1 а.с.17). Окрім цього, він взятий на податковий облік в органах державної податкової служби 20.12.2001 року за №46938, у періоді, який перевірявся, був платником: податку на прибуток, податку на додану вартість (свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 07.03.2002 року №33033238, свідоцтво платника податку на додану вартість від 03.12.2015 року №200244037) податку з доходів фізичних осіб, єдиного соціального внеску, військового збору, орендної плата з юридичних осіб, податку на нерухоме майно (Т.1, а.с.36).

Отже, з викладеного слідує, що позивач володів спеціальною податковою правосуб`єктністю і є платником податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість.

6.2. Протягом 2015-2017 років (перевіряємий період), позивач надавав послуги з перевезення пасажирів власним або орендованим автомобільним транспортом на регулярних автобусних маршрутах загального користування на підставі таких договорів на право перевезення, що укладалися з виконавчим комітетом Чернівецької міської ради:

Маршрут №2 вул. Південно-Кільцева - Садгора на підставі договорів №2 від 21.10.2016р., №50 від 31.03.2017р., №55 від 31.03.2017р.;

Маршрут №4 вул. Садова - Цецино на підставі договорів №285 від 15.10.2010р., №3 від 21.10.2016р. №51 від 31.03.2017р.;

Маршрут №5 Університет - вул. Ентузіастів на підставі договорів №209 від 01.02.2009р., №6 від 30.10.2015р., №4 від 21.10.2016р., №52 від 31.03.2017р.;

Маршрут №6 вул. Садова - вул . Заставнянська на підставі договорів №295 віл 04.03.2011р., №5 від 15.10.2015р., №5 від 21.10.2016р., №53 від 31.03.2017р.;

Маршрут №13 вул. Садова - Геріатричний пансіонат на підставі договорів №296 віл 04.03.2011р., №6 від 21.10.2016р., №54 від 31,03.2017р.;

Маршрут №27 вул. Садова - вул. Я.Степового на підставі договорів №337 віл 25.11.2013р., №42 від ЗОЛ 1.2016р., №70 від 31.03.2017р.;

Маршрут №34 Завод «Гравітон» - Гіпермаркет «Караван» на підставі договорів №319 віл 01.03.2013р., №8 від 21.10.2016р., №83 від 01 ЛІ.2017р.;

Маршрут №42 вул. Таджицька - вул. Сторожинецька на підставі договорів №9 віл 21.10.2016р., №84 від 01.11.2017р.

6.3. Додатком №2 до наведених вище договорів на право перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міських автобусних маршрутах загального користування в м. Чернівцях є переліки транспортних засобів, які здійснюють перевезення.

6.4. Окрім зазначених в переліку транспортних засобів для здійснення перевезення пасажирів на підставі договорів, позивачем використовувались і інші транспортні засоби, а саме:

- у 2015 році - MAN А 21 СЕ 1108АА, MERCEDES-BENZ 0405 СЕ 1083 АА, MERCEDES-BENZ 0405 СЕ 1096 АА, NEOPLAN 4009 СЕ 1042АА, ATAMAN А-09204 СЕ 1121 АА, ATAMAN А-09304 СЕ 1116АА, БОГДАН А-91 СЕ 0552 АА, БОГДАН А-91 СЕ 0941АА, БОГДАН А-91 СЕ 0994АА, БОГДАН А-09201 СЕ 1134АА, БОГДАН А-09201 СЕ 1135АА, БОГДАН А-092 СЕ 1024АА, БОГДАН А- 092 СЕ 1025АА, БОГДАН А-09302 СЕ 0896АА, БОГДАН А-09302 СЕ 0901АА, БОГДАН А- 09302 СЕ 0902АА, БОГДАН А-09302 СЕ 0903АА, БОГДАН А-09302 СЕ 0984АА, БОГДАН А- 09302 СЕ 0985 АА, БОГДАН А-09302 СЕ 0986 АА, БОГДАН А-09302 СЕ 0987 АА, БОГДАН А-4 9201 СЕ 1028 АА, MAN 11.220 СЕ 1138 АА, MAN NM223 СЕ 1137 АА, ПАЗ 3205 СЕ 0688АА, ПАЗ 4234 СЕ 1066 АА;

- у 2016 році - MAN А21-СЕ 1108 АА, БОГДАН А-91 СЕ 0941АА, БОГДАН А-9201 СЕ 1028АА, MAN 11.220 СЕ 1138 АА, MAN NM223 СЕ 1137 АА, ПАЗ 3205 СЕ 0688АА, БОГДАН А-91 СЕ 0941АА- нова, БОГДАН А-91 СЕ 0994АА;

- у 2017 році - ATAMAN А-093Н4 СЕ 0777АА, ATAMAN А-093Н4 СЕ 1172АА, ATAMAN А-093Н4 СЕ 1173АА, БОГДАН А-91 СЕ 0941А А- нова, БОГДАН А-91 СЕ 0994АА, БОГДАН А-91 СЕ 6409ВІ, БОГДАН А-09202 СЕ 1147 АА, БОГДАН А-092 СЕ 6802 ВК, ПАЗ 32054 СЕ 1195 ВН, ПАЗ 4234 СЕ 1143 АА, VOLVO B1L СЕ 0777АА, ATAMAN А-093Н4 СЕ 0777АА, ATAMAN А-093Н4 СЕ 1173АА, БОГДАН А-91 СЕ 0941АА- нова, БОГДАН А-91 СЕ 0994АА, БОГДАН А-91 СЕ 6409 ВІ, БОГДАН А-09202 СЕ 1147 ВІ, БОГДАН А-092 СЕ 6802 ВК, ПАЗ 32054 СЕ 1195 ВН; ПАЗ 4234 СЕ 1143 АА.

6.5. Використання наведених вище транспортних засобів, що не входять до переліків договорів на право перевезення пасажирів, принесла позивачеві протягом 2015 року доходів (виручки) від наданих транспортних послуг на суму 8822568,00 грн., що підтверджується Вибіркою доходів і витрат по транспортних засобах, знятих з витрат за результатами проведеної перевірки та Звітами про доходи по рахунку № 301 «Каса» по кожному із автобусів; протягом 2016 року доходів (виручки) від наданих транспортних послуг на суму 473805,00 грн., що підтверджується Вибіркою доходів і витрат по транспортних засобах, знятих з витрат за результатами проведеної перевірки та Звітами про доходи по рахунку № 301 «Каса» по кожному із автобусів, які додаються до позову; протягом 2017 року доходів (виручки) від наданих транспортних послуг на суму 2530589,00 грн., що підтверджується Вибіркою доходів і витрат по транспортних засобах, знятих з витрат за результатами проведеної перевірки та звітами про доходи по рахунку № 301 «Каса» по кожному із автобусів, які додаються до позову.

6.6. Окрім цього позивачем укладено 28.01.2015 року договір позички транспортних засобів №1, згідно якого він прийняв в тимчасово безоплатне користування автомобіль PORSHE CAYENNE та 12.03.2015 року укладено договір позички транспортних засобів №2, згідно якого він прийняв в тимчасово безоплатне користування автомобіль АУДІ.

Зазначені автомобілі на балансовому або позабалансовому рахунках позивача не перебували, їх використання документувалось виключно подорожніми листами службового легкового автомобіля (Т.3, а.с.26-41). При цьому варто зазначити, що в подорожніх листах службового легкового автомобіля показники спідометра не вказувались, підписи механіка та лікаря щодо дозволу виїзду автомобілів відсутні.

6.7. У період часу з 30.10.2018 року по 03.11.2018 року посадовими особами ГУ ДФС, на підставі направлень від 30.10.2018 року №№2101,2102,2103,2104,2105, плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на IV квартал 2018 року та наказу про проведення документальної планової перевірки №676 від 17.10.2018 року проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, валютного законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.03.2017 року, за наслідками якої оформлено акт від 07.12.2018 року, №6133/24/13-14-01/31742567.

6.8. Перевіркою (в тому числі, але не виключно) встановлено порушення позивачем вимог:

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року, №318, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 726502,00 грн., у тому числі за 2015 рік - 96207,00 грн., за 2016 рік - 93462,00 грн., за 2017 рік 536832,00 грн.;

- пункту 198.5 статті 198 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на загальну суму 1335,00 грн., з них за січень 2016 року на суму 786,00 грн., за листопад 2017 року на суму 35,00 грн., за грудень 2017 року на суму 514,00 грн.

Підставою для таких висновків на думку посадових осіб ГУ ДФС стало заниження позивачем фінансового результату до оподаткування на загальну суму 6369599,00 грн., з них за 2015 рік - 5145048,00 грн., за 2016 рік - 286523,00 грн., за 2017 рік - 938028,00 грн.

6.9. У зв`язку із виявленими порушеннями 28.12.2018 року відповідачем, прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу визначено грошові зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 908127,50 грн., у тому числі 726502,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 181625,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- №, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2333476,00 грн.;

- №, яким позивачу визначено грошові зобов`язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 1668,75 грн., у тому числі 1335,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 333,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

6.10. Наведені вище податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в порядку статті 56 ПК України (адміністративному порядку), однак в задоволені скарг відмовлено.

6.11. Окрім цього, судовим експертом ОСОБА_7, на замовлення позивача проведена судово-економічна експертиза №20 від 04.04.2019 року, згідно висновків якої зазначене в акті від 07.12.2018 року, №6133/24/13-14-01/31742567 заниження ТОВ податку на прибуток в сумі 726502,00 грн., у тому числі за 2015 рік - 96207,00 грн., за 2016 рік - 93462,00 грн., за 2017 рік 536832,00 грн., документально та нормативно не підтверджуються.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

7.1. Так, предметом оскарження у цій справі є податкові повідомлення - рішення від 28.12.2018 року, №№, , , які позивач просить визнати протиправним та скасувати.

7.2. Умовно підстави для прийняття оскаржуваних рішень за можливе розділити на два блоки:

- формування позивачем витрат за рахунок придбання паливо-мастильних матеріалів, які використані при експлуатації пасажирських автобусів не зазначених у переліку до договорів на право перевезення пасажирів у розмірі 6224363,00 грн.

- формування позивачем витрат за рахунок придбання паливо-мастильних матеріалів, які були використані при експлуатації автомобілів PORSHE CAYENNE та АУДІ у розмірі 142234,00 грн.

7.3. У зв`язку із цим, у цій справі суд надасть оцінку правомірності оскаржуваних рішень ГУ ДФС - окремо, по наведеним вище умовним блокам щодо формування позивачем витрат.

Щодо формування позивачем витрат за рахунок придбання паливо-мастильних матеріалів, які використані при експлуатації пасажирських автобусів не зазначених у переліку до договорів на право перевезення пасажирів у розмірі 6224363,00 грн.

7.4. Як встановлено судом вище (дивись п. 6.1 рішення) позивач здійснює діяльність, пов`язану з пасажирським наземним транспортом міського та приміського сполучення (КВЕД 49.31) та відповідно до наведених в пункті 6.2 цього рішення договорів на право перевезення пасажирів (укладених з виконавчим комітетом Чернівецької міської ради) протягом 2015-2017 років надавав послуги з перевезення пасажирів власним або орендованим автомобільним транспортом на регулярних автобусних маршрутах загального користування.

Тобто, з викладеного слідує, що перевезення пасажирів віднесено до господарської діяльності позивача.

7.5. Надаючи послуги з перевезення пасажирів на регулярних автобусних маршрутах загального користування на підставі вказаних договорів позивач протягом 2015-2017 років використовував власні і залучені транспортні засоби - пасажирські автобуси і отримував дохід від здійснення цього виду діяльності, який був основою для визначення фінансового результату діяльності позивача для цілей оподаткування податком на прибуток.

7.6. Відповідно до підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

7.7. Згідно пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Отже, з викладеного слідує, що для визначення прибутку, платник податків зобов`язаний використовувати дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування, які формуються на підставі первинних документів, складених за наслідками реальних господарських операцій.

7.8. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що в 2015 році позивач, виконуючи умови вказаних договорів на право перевезення, отримав дохід від здійснення діяльності з перевезення пасажирів на регулярних автобусних маршрутах загального користування у сумі 14672465,00 грн., яка підтверджується Вибіркою доходів і витрат (Т.1, а.с.215). Зазначені доходи включені у склад чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) за 2015 рік (рядок 2000 звіту), який надавався відповідачу 28.02.2016 року. Собівартість реалізованих позивачем послуг за 2015 рік становить 15779 тис. грн., що відображено в рядку 2050 звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) за 2015 рік (Т.1, а.с.192-193).

Окрім цього, виручка (дохід) від здійснення діяльності з перевезення пасажирів на регулярних автобусних маршрутах загального користування за 2016 рік у сумі 14365328,00 грн. відображена у складі чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) за 2016 рік (рядок 2000 звіту). Собівартість позивачем послуг за 2016 рік становить 13644 тис. грн., що відображено в рядку 2050 звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) за 2016 рік (Т.1, а.с.190-191, 215).

Також, виручка (дохід) позивача від здійснення діяльності з перевезення пасажирів на регулярних автобусних маршрутах загального користування за 2017 рік у сумі 21719613,00 грн. відображена у складі чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) за 2017 рік (рядок 2000 звіту). Собівартість позивачем послуг за 2017 рік становить 18685 тис. грн., що відображено в рядку 2050 звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) за 2017 рік (Т.1, а.с.188-189,215).

7.9. Позивачем відображено вказані доходи від здійснення діяльності з перевезення пасажирів на регулярних автобусних маршрутах загального користування, а також витрати, які забезпечували одержання доходів і включаються у собівартість наданих позивачем послуг у рядках 01 та 02 податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за податкові звітні періоди 2015, 2016 та 2017 років (Т.1, а.с.194-214).

7.10. До складу отриманих та вказаних позивачем у звітах про фінансові результати (Звітах про сукупний дохід) за 2015-2017 роки доходів від реалізації послуг, які були задекларовані ним у рядку № 01 податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за податкові звітні періоди 2015, 2016 та 2017 років, включені також й доходи, що отримані від експлуатації протягом 2015-2016 року автобусів, які використовувалися на відповідних маршрутах без їх включення в перелік до договорів на право перевезення пасажирів, а саме: за 2015 рік - 8822568,00 грн., за 2016 рік - 473805,00 грн. та 2017 рік - 2530589,00 грн. (Т.1, а.с.215-216, 217-250, Т.2, а.с.1-251, Т.3, а.с.1-22).

7.11. Крім цього, дохід (виручка), що отримана від надання послуг з перевезення пасажирів автобусами, які використовувалися на відповідних маршрутах без їх включення в перелік до договорів на право перевезення пасажирів, в повному обсязі включений до складу доходів кожного з Звітів про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) та рядків 01 податкових декларацій з податку на прибуток підприємств відповідного року, що підтверджено висновком № 20 судово-економічної експертизи від 04.04.2019 року (Т.3, а.с.50-58).

7.12. При цьому варто зазначити, що в судовому засіданні ні представник відповідача, ні допитані свідки не спростовували факт включення доходу, який отриманий від надання послуг з перевезення пасажирів автобусами, які використовувалися на відповідних маршрутах без включення в перелік до договорів на право перевезення пасажирів, до складу доходів кожного з Звітів про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід), рядків 01 податкових декларацій з податку на прибуток підприємств та відповідно врахування їх при формуванні об`єкту оподаткування податком на прибуток.

7.13. В акті перевірки від 07.12.2018 року, №6133/24/13-14-01/31742567 зазначено, що «Перевіркою повноти визначення задекларованих ТОВ «Денисівка-1» показників у рядку 01 Декларації «дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року встановлено не встановлено їх заниження або завищення» (Т.1, а.с.40 (зворотній бік) та 41).

Надаючи оцінку зазначеному, слід прийти до висновку, що посадові особи ГУ ДФС визнали доходами задекларовану позивачем у рядку 01 Декларації з податку на прибуток з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року виручку від реалізації послуг по перевезенню пасажирів, яка отримана від експлуатації протягом 2015-2017 років автобусів не включених в перелік до договорів на право перевезення пасажирів.

7.14. Відповідно до пункту 3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 року №73, прибутком визнається сума, на яку доходи перевищують пов`язані з ними витрати.

7.15. Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначені у Національному положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318 (далі - П(с)БО 16).

7.16. Згідно пункту 7 П(с)БО 16, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені, а пункт П(с)БО 16 наводить виключний перелік операцій, які не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати, серед яких не має витрат на придбання і списання паливо-мастильних матеріалів та запасних частин.

7.17. Отже, підсумовуючи зазначене, слід прийти до висновку, що:

- дохід в господарській діяльності пов`язаній з перевезенням пасажирів, не може виникати без витрат, які здійснюються з метою його отримання, оскільки суб`єкт господарювання має створити фізичну можливість для отримання доходу, шляхом закупівлі необхідних матеріалів, у тому числі паливно-мастильних матеріалів;

- законодавством України визначено перелік операцій, які не визнаються витратами, серед яких не має витрат на придбання і списання паливо-мастильних матеріалів.

7.18. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог чинного законодавства України, на кожний автобус, який використовується для перевезення пасажирів заводиться КОРО, яка реєструється в органах Державної фіскальної служби. В КОРО відображаються операції щодо видачі проїзних квитків за готівку пасажирам.

7.19. Проведення розрахункових операцій також було об`єктом перевірки ГУ ДФС і цю перевірку здійснював ОСОБА_2 , який допитаний судом в якості свідка.

У ході допиту ОСОБА_2 суду пояснив, що у позивача на кожний автобус заведена книга обліку розрахункових операцій, в якій документується діяльність щодо прийняття готівки від пасажирів під час здійснення їх перевезення і порушень в цій частині ним не виявлено.

7.20. Аналізуючи зазначене у своїй сукупності, слід прийти до висновку, що позивач використовував автобуси не включені в перелік до договорів на право перевезення пасажирів у своїй господарській діяльності, операції по купівлі-продажу квитків на проїзд відображались в КОРО, яка заведена на конкретний автобус, за наслідками такої діяльності позивач отримав дохід, з якого сплачувався податок на прибуток.

7.21. За таких обставин, суд вважає, що відповідач не визнав і відхилив включені позивачем до собівартості наданих послуг і фактично понесені ним протягом 2015-2017 років витрати на придбання паливо-мастильних матеріалів у сумі 6227365,00 грн. тільки на тій підставі, що пасажирські автобуси, експлуатацію яких забезпечували ці витрати, не були зазначені в переліку автобусів згідно додатку №2 до договорів на право перевезення, що укладалися між позивачем і виконкомом Чернівецької міської ради.

Однак, під час відхилення відповідачем зазначених витрат ним не було враховано, що використання зазначених автобусів протягом 2015- 2017 років на пасажирських маршрутах міста Чернівці принесло позивачеві дохід на суму 11826962,00 грн., який, за висновками відповідача, правомірно включений до складу доходів позивача за відповідні податкові періоди.

7.22. Щодо використання автобусів, які не включені в перелік до договорів на право перевезення пасажирів то суд зазначає, що по своїй правовій природі договори на право перевезення є господарськими договорами, які укладені між позивачем та виконавчим комітетом Чернівецької міської ради і саме зазначені суб`єкти господарювання, несуть відповідальність один перед одним щодо їх виконання.

Орган Державної фіскальної служби відповідно до положень ПК України здійснює контролюючі функції в сфері державної податкової справи і до його повноважень не відноситься контроль за дотриманням вимог господарських договорів, укладених між двома суб`єктами господарювання.

7.23. У цій справі позивачем використовувались в діяльності щодо здійснення регулярних перевезень пасажирів в місті Чернівцях автобуси, які не передбачені переліком до договору на право перевезення пасажирів. Разом з цим, Департамент житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради у своїх листах №03/01-30/4892 від 30.11.2018 року та №03/01-30/4948 від 04.12.2018 року зазначив, що Замовником було погоджено використання зазначених автобусів на автобусних маршрутах загального користуванні і Замовник не має до Перевізника претензій стосовної їх використання, а сам по собі порядок виконання господарських договорів на право перевезення стосується виключно двох суб`єктів господарювання на яких і покладено контроль за виконанням умов укладених договорів (Т.3, а.с.43-49).

7.24. Порушення договірних господарських зобов`язань перебувають поза межами юрисдикції ГУ ДФС та не утворюють складу податкового правопорушення. Виконання позивачем оплатних пасажирських перевезень з використанням автобусів, які не включені до договірного переліку транспортних засобів з отриманням від таких перевезень доходу (виручки) з метою одержання прибутків не може вважатися підставою для позбавлення даного виду діяльності статусу господарської діяльності, тому документально підтверджені доходи і витрати від такої діяльності правомірно беруть участь у формуванні фінансового результату для оподаткування.

Включення позивачем до складу власного прибутку з метою оподаткування доходів від оплатних пасажирських перевезень з використанням автобусів, які не включені до договірного переліку транспортних засобів, правомірно та відповідно до вимог П(с)БО 16 «Витрати» дозволяє віднести до витрат і собівартості наданих послуг документально підтверджені витрати на придбання і списання паливо-мастильних матеріалів і запчастин на суму 6224363,00 грн., що використані протягом 2015-2017 років під час експлуатації таких автобусів.

7.25. За таких обставин, суд вважає помилковою та нормативно необґрунтованою позицію відповідача щодо завищення позивачем віднесених на собівартість наданих послуг документально підтверджених витрат на придбання і списання паливно-мастильних матеріалів, які використані під час експлуатації не передбачених переліком до договору автобусів, наслідком чого є протиправність податкових повідомлень-рішень, якими позивачу зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток і визначені грошові зобов`язання внаслідок такого безпідставного і протиправного висновку.

Щодо формування позивачем витрат за рахунок придбання паливо-мастильних матеріалів, які були використані при експлуатації автомобілів PORSHE CAYENNE та АУДІ у розмірі 142234,00 грн.

7.26. Як встановлено судом вище (див. пункт 6.6 цього рішення) позивачем 28.01.2015 року укладено договір позички транспортних засобів №1, згідно якого він прийняв в тимчасово безоплатне користування автомобіль PORSHE CAYENNE та 12.03.2015 року укладено договір позички транспортних засобів №2, згідно якого він прийняв в тимчасово безоплатне користування автомобіль АУДІ.

7.27. При цьому варто зазначити, що сторонами цих договорів були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (батько та син по договору позички транспортних засобів №1), а також ОСОБА_6 (працівник позивач) та ОСОБА_5 (по договору позички транспортних засобів №2).

7.28. Дані автомобілі згідно подорожніх листів службового легкового автомобіля експлуатувались виключно ОСОБА_5 та ОСОБА_6

7.29. Зазначені автомобілі на балансовому або позабалансовому рахунках позивача не перебували, в подорожніх листах службового легкового автомобіля показники спідометра не вказувались, що унеможливлює встановити відстань, яку такі автомобілі проїхали. Окрім цього на подорожніх листах службового легкового автомобіля відсутні підписи механіка та лікаря щодо дозволу виїзду.

7.30. По своїй правовій природі витрати підприємства, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, мають бути реальними та пов`язані з господарською діяльністю підприємства.

7.31. Аналізуючи зазначене у своїй сукупності суд вважає, що витрати на придбання паливо-мастильних матеріалів, які були використані при експлуатації автомобілів PORSHE CAYENNE та АУДІ у розмірі 142234,00 грн. не можуть вважатись витратами, які пов`язані з господарською діяльністю позивача, оскільки в матеріалах справи відсутній обґрунтовані докази їх понесення та прив`язування до господарської діяльності ТОВ.

У даному разі фактично має місце заправка паливом приватного транспортного засобу керівництва ТОВ за рахунок коштів останнього, що унеможливлює віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при формуванні об`єкту оподаткування податком на прибуток.

7.32. За таких обставин, суд вважає, що відповідачем правомірно зменшено витрати позивачеві у розмірі 142234,00 грн., а тому в цій частині оскаржувані рішення є правомірними, а висновок №20 судово-економічної експертизи від 04.04.2019 року не обґрунтованим, оскільки суперечить матеріалам справи.

VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

8.1. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

8.2. Відповідачем не доведено суду правомірність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 28.12.2018 року, №№, , в частині нарахувань, пов`язаних з формуванням позивачем витрат за рахунок придбання паливо-мастильних матеріалів, які використані при експлуатації пасажирських автобусів, не зазначених у переліку до договорів на право перевезення пасажирів у розмірі 6224363,00 грн., а тому в цій частині вони підлягають скасуванню.

8.3. У той ж час відповідач довів суду неправомірність формування позивачем витрат за рахунок придбання паливо-мастильних матеріалів, які були використані при експлуатації автомобілів PORSHE CAYENNE та АУДІ у розмірі 142234,00 грн., а тому в цій частині оскаржувані податкові повідомлення рішення залишаються в силі.

8.4. Неправомірне формування позивачем витрат за рахунок придбання паливо-мастильних матеріалів, які були використані при експлуатації автомобілів PORSHE CAYENNE та АУДІ у розмірі 142234,00 грн., призвело до збільшення ТОВ суми грошового зобов`язання за 2015 рік за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 32002,50 грн., з них 25602,00 грн. (142234,00 грн. х 18%) за податковим зобов`язанням, 6400,50 грн. (25602,00х25%) за штрафними (фінансовими) санкціями, а також до зменшення позивачеві суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 142234,00 грн.

8.5. Окрім цього, варто зазначити, що податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018 року, №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1668,75 грн., з них за податковим зобов`язанням 1335,00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 333,75 грн., прийнято у зв`язку невизнанням відповідачем витрат позивача на придбання паливо-мастильних матеріалів та запчастин, в ціну яких був включений податок на додану вартість про що зазначено на сторінках 44-45 акту перевірки (Т.1, а.с.56-57), а тому суд вважає його також протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

ІХ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

9.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Зокрема, відповідно до її частини 1 при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

9.2. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом, позивачем понесені витрати у вигляді сплаченого згідно платіжного доручення від 15.04.2019 року №9 судового збору на суму 19210,00 грн. та витрати пов`язані із проведенням судово-економічної експертизи, сплачених відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера №04 від 03.04.2019 року та №05 від 04.04.2019 року на загальну суму 20000,00 грн.

9.3. Оскільки цей позов підлягає частковому задоволенню, тому суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 36857,40 грн. (94% від суми понесених судових витрат).

Керуючись статтями 241 - 246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Денисівка-1" до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018 року, №, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Денисівка-1" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1668 (одну тисячу шістсот шістдесят вісім) грн. 75 коп., з них за податковим зобов`язанням 1335 (одна тисяча триста тридцять п`ять) грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 333 (триста тридцять три) грн. 75 коп.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018 року, № в частині збільшення товариству з обмеженою відповідальністю "Денисівка-1"суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 876125 (вісімсот сімдесят шість тисяч сто двадцять п`ять) грн. 00 коп., з них 700900 (сімсот тисяч дев`ятсот) грн. 00 коп. за податковим зобов`язанням, 175225 (сто сімдесят п`ять тисяч двісті двадцять п`ять) грн. 00 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018 року, № в частині зменшення товариству з обмеженою відповідальністю "Денисівка-1" суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2191242 (два мільйони сто дев`яносто одна тисяча двісті сорок дві) грн. 00 коп.

5. В частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.12.2018 року, № щодо збільшення товариству з обмеженою відповідальністю "Денисівка-1"суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 32002 (тридцять дві тисячі дві) грн. 50 коп., з них 25602 (двадцять п`ять тисяч шістсот дві) грн. 00 коп. за податковим зобов`язанням, 6400 (шість тисяч чотириста) грн. 50 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями та в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.12.2018 року, № щодо зменшення товариству з обмеженою відповідальністю "Денисівка-1" суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 142234 (сто сорок дві тисячі двісті тридцять чотири) грн. 00 коп. - у задоволенні позову відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Денисівка-1" (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ) судові витрати у вигляді сплаченого згідно платіжного доручення від 15.04.2019 року №9 судового збору та витрат пов`язаних із проведенням судово-економічної експертизи, сплачених відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера №04 від 03.04.2019 року та №05 від 04.04.2019 року у розмірі 36857 (тридцять шість тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн. 40 коп. (пропорційно задоволеним вимогам).

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 червня 2019 р.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Денисівка-1" (58000, м. Чернівці, вул. Я. Мудрого, 64-Б, ).

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ).

Суддя Анісімов О.В.