Справа № 824/606/19-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпечені адміністративного позову

04 червня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/606/19-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Приватно виробничо-комерційної фірми «Зірка» про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

Приватна виробнича-комерційна фірма «Зірка» (далі - заявник) звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом зупинення дії Припису № 381-19/02 від 27.05.2019 року внесеного Західним міжрегіональним відділом Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульовано статтею 154 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1-3 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Аналізуючи наведені заявником обґрунтування заяви про забезпечення позову, що в даному випадку відсутній факт винятковості, тому суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи та її розгляд у судовому засіданні.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, перевіривши наявні у справі матеріали, з урахуванням вимог закону, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Наведеними вище нормами процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків встановлених статтею 78 цього кодексу.

Суд звертає увагу на те, що для вжиття заходів забезпечення позову повинні існувати реальні обставини наведені у вказаній нормі. Однак, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, а також не наведено у заяві обставини, які б вказували на те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або що захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Заявник в обґрунтування позовних вимог не надав доказів наявності реальних обставин існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а також доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В обґрунтуваннях вказаної заяви, заявник надав суду заяву на трьох арк., Акт № 02-01/10/2019-26/п-72 про недопущення до перевірки від 27.05.2019 року, повідомлення про проведення планової перевірки, припис від 27.05.2019 року № 381-19/02, пояснення від 27.05.2019 року № 270519/1 щодо недопущення до перевірки, квитанцією про сплату судового збору, із змісту якої та доданого рішення видно, що заявник отримав поштою Припис західного Міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України від 27.05.2019 року № 381-19/02.

Із змісту заяви видно, що позивачем здійснено недопущення посадових осіб Західного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України. Згідно припису видно, що заявник порушив ст. ст. 10 та 11 Закону України «Про основні засади нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2017 року №877-V, а саме недопущення посадових осіб державної служби геології та надр України до здійснення заходів державного нагляду (контролю), які проводились з дотриманням порядку здійснення державного нагляду (контролю), а також ст. 24 Кодексу України про надра та Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30.05.2011 року № 615, а саме не дотримання вимоги Угоди про умови користування надрами від 12.11.2010 року № 5216 в частині обов`язку надр користувача допускати представників Держгеонадр для здійснення державного геологічного контролю.

Заявник вважає, що винесення Припису № 381-19/02 від 27.05.2019 року посадовими особами Державної служби геології та надр України здійснено поза межами повноважень, не на підставі та не у спосіб, передбачений чинним нормами законодавства України, так як перевірка дотримання вимог законодавства у сфері надрокористування не проводилася.

Заявник вважає, невжиття такого заходу, як зупинення дії Припису Державної служби геології та надр України № 381-19/02 від 27.05.2019 року, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, поновлення порушених прав та інтересів ПВКФ Зірка, оскільки заявник звертає увагу суду на те, що має намір оскаржити в судовому порядку вказане рішення.

Звернувшись із заявою про забезпечення позову, заявник не вказав у чому саме полягає очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, неможливість захисту його прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів чи потрібно буде для відновлення прав докласти значних зусиль та витрат. Крім того, не надав доказів, а також не вказав на ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення.

На думку суду, подання в майбутньому адміністративного позову предметом якого є скасування рішення, не є єдиним та беззаперечним доказом очевидності ознак протиправності цього рішення суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Заявник, не надав суду належних доказів, а також доказів, які б свідчили про очевидність протиправності прийнятих оскаржуваних рішень відповідачем.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06 березня 2008 року № 2.

З урахуванням зазначених обставин, судом встановлено наступне.

На підставі наказу Держгеонадр від 26.03.2019 року № 96 «Про проведення планових заходів державного нагляду (контролю) Державною службою геології та надр України у травні 2019 року» та повідомлення про проведення планової перевірки, посадові особи відповідача направлені на планову перевірку заявника.

Однак, заявником відмовлено посадовим особам відповідача у проведенні планової перевірки, про що складено акт № 02-0/10/2019-26/п-72 від 27.05.2019 року про недопущення до перевірки. Примірник вказаного акту отримав генеральний директор ПВКФ «Зірка».

27.05.2019 року заявник листом № 270519/1 надав Державній службі геології та надр України пояснення щодо недопущення посадових осіб державної служби геології та надр України до проведення заходу державного нагляду (контролю).

На підставі акту № 02-0/10/2019-26/п-72 від 27.05.2019 року відповідачем винесено припис № 381-19/02 від 27.05.2019 року. Вказаний припис представник заявника відмовився отримувати, про що свідчить підпис керівника.

З урахуванням зазначених обставин суд зазначає, що правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) регулюються Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 5 квітня 2007 року № 877-V (далі Закон №877-V).

Статтею 3 Закону №877-V визначено основні принципи державного нагляду (контролю) та передбачено, що Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами: пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров`я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності та інші.

Згідно абз. 1 частини 1 статті 5 Закону №877-V планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.

Частинами 1-2 статті 7 Закону № 877-V передбачено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Згідно частини 1 статті 4 Закону №877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Статтею 11 Закону №877-V визначено, що суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний: допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю) за умови дотримання ними порядку здійснення державного нагляду (контролю), передбаченого цим Законом; виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства; надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону; одержувати примірник акта та/або припису органу державного нагляду (контролю) за результатами здійсненого планового чи позапланового заходу.

Також, статтею 10 Закону №877-V передбачено, що суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю) у порядку визначеному цією статтею; оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії органів державного нагляду (контролю) та їх посадових осіб та інші.

Частиною 7 статті 7 Закону №877-V передбачено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Згідно частини 8 статті 7 Закону №877-V видно, що припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

У відповідності до ст. 21 Закону №877-V суб`єкт господарювання має право звернутися до відповідного центрального органу виконавчої влади або до суду щодо оскарження рішень органів державного нагляду (контролю).

У разі надходження такого звернення суб`єкта господарювання відповідний центральний орган виконавчої влади зобов`язаний розглянути його в установленому законом порядку.

Таким чином, саме на етапі допуску до перевірки підконтрольний суб`єкт може поставити питання про невідповідність наказу про проведення перевірки, необґрунтованість призначення та проведення перевірки, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення контролю щодо себе.

Водночас, суд звертає увагу, що заявник за період із 27.05.2019 року по день звернення з вказаною заявою до суду мав можливість, а згідно Закону має право оскаржити наказ про призначення планової перевірки, однак цим правом не скористався. Крім того, заявник не надав суду доказів щодо оскарження вказаного наказу на предмет відповідності вимогам Закону.

З урахуванням зазначених обставин, судом встановлено, що заявником не надано обґрунтованих доводів та доказів, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди його правам, свободам та інтересам. Заявником не доведено наявність підстав для вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову передбачених частиною 2 статті 150 КАС України, а тому, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення адміністративного позову.

Заявником не наведено переконливих доводів (обґрунтованих припущень), які б могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які він просить, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду даної справи, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся стане неможливим.

Враховуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення даного позову, а тому відмовляє у задоволенні такої заяви.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 150, 154, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову відмовити.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Дембіцький П.Д.