Справа № 200/12030/18-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року справа №200/12030/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 р. у справі № 200/12030/18-а (головуючий І інстанції Абдукадирова К.Е., повний текст складено 25.02.2019 року в м.Слов`янськ Донецька область) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі-позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі відповідач), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невизнанні ОСОБА_2 ветераном органів внутрішніх справ відповідно до пункту першого частини першої статті 5 Закону України від 24 березня 1998 року №203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та у невидачі позивачу установленим порядком посвідчення та нагрудного знаку «Ветеран органів внутрішніх справ»; зобов`язати відповідача визнати ОСОБА_2 ветераном органів внутрішніх справ та видати позивачу установленим порядком посвідчення та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ»; зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, відмовляючи у задоволені заяви позивача від 05 квітня 2018 року не врахував наказ Управління МВС України в Донецькій області від 24 вересня 2015 року №213 о/с із змінами відповідно до наказу від 06 листопада 2015 року № 256 о/с. Вказує, що відповідно до вказаного наказу, службової характеристики, послужного списку позивач бездоганно прослужив на військовій службі та в органах внутрішніх справ 31 (тридцять один) рік 11 (одинадцять) місяців 13 (тринадцять) днів у пільговому обчисленні (з яких 22 (двадцять два) роки 00 (нуль) місяців 18 (вісімнадцять) днів становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнений у запас Збройних Сил відповідно до законодавства України. Вважає, що є особою, яка відповідає сукупності умов для визнання його ветераном органів внутрішніх справ, визначених пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Проте відповідач, отримавши від позивача відповідну заяву, покладеного на нього чинним законодавством обов`язку не виконав, ветераном органів внутрішніх справ ОСОБА_2 не визнав, установленим порядком посвідчення та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ» йому не видав, в наслідок чого порушив гарантоване державою право на належний соціальний захист (а.с. 4-12).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 р. у справі №200/12030/18-а адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, яка полягає у невизнанні ОСОБА_2 ветераном органів внутрішніх справ та у невидачі ОСОБА_2 посвідчення та нагрудного знаку «Ветеран органів внутрішніх справ». Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 05 квітня 2018 року щодо визнання ОСОБА_2 ветераном органів внутрішніх справ та видачі ОСОБА_2 посвідчення та нагрудного знаку «Ветеран органів внутрішніх справ» з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 116-119).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, де, посилаючись на невірне застосування норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що навчання у цивільних вищих навчальних закладах є період часу, який зараховується до вислуги років для призначення пенсії, але не видом служби, період проходження якої враховується для надання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ». Отже, період навчання позивача у вищому навчальному закладі не може вважатися службою в органах внутрішніх справ, оскільки після закінчення навчання позивачеві не було присвоєно офіцерське звання. На день звільнення з органів внутрішніх справ вислуга років у календарному обчисленні становила 22 роки 00 місяців 18 днів, з яких безпосередньо служба в органах внутрішніх справ та Збройних Силах склала 19 років 7 місяців 3 дні, у пільговому обчисленні - 31 рік 11 місяців 13 днів, що не відповідає умовам п.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Законних підстав для видачі ОСОБА_2 посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ» не має (а.с. 127-131).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить змінити рішення та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за умови наявності фактів, визначених статтею 5 Закону №203/98-ВР, особа визнається ветераном, а у разі відсутності хоча б одного факту - ні, не визнається. Повноваження відповідача щодо визнання особи, звільненої зі служби в органах внутрішніх справ у запас Збройних Сил, ветераном органів внутрішніх справ не належить до дискреційних, оскільки тільки один з можливих варіантів поведінки може мати правову підставу. Обидва варіанти можливих рішень не можуть бути одночасно юридично допустимими, тому фактично відсутній вільний вибір між ними. Правомірним може вважатися тільки один з них - той, що відповідає визначеним у законодавстві підставам. Крім того, беручи до уваги тривале невиконання відповідачем обов`язку щодо визнання позивача ветераном органів внутрішніх справ, з метою відновлення порушених прав, на виконання завдань адміністративного судочинства, визначених частиною першою статті 2 КАС України, вважає, що вказаних підстав достатньо для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі (а.с. 136-142).

03 червня 2019 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Сторони у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, встановила наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером, отримує пенсію за вислугою років, в період з 01 вересня 1989 року по 31 липня 1994 навчався в Донецькому державному технічному університеті, де здобув повну вищу освіту з присвоєнням кваліфікації спеціаліста - інженер-механік, з 02 грудня 1994 року по 20 листопада 1995 року проходив службу в Збройних Силах України, з 14 лютого 1997 року по 29 вересня 2015 року перебував на службі в органах внутрішніх справ, що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а.с. 18,19).

Наказом Управління МВС України на Донецькій залізниці від 24 вересня 2015 року №213 о/с (із змінами, внесеними наказом Управління від 06 листопада 2015 року № 256 о/с) позивач звільнений зі служби в органах внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 29 вересня 2015 року (а.с. 20, 21).

Відповідно до зазначеного наказу вислуга років на службі в органах внутрішніх справ на день звільнення в календарному обчисленні становить 22 (двадцять два) роки 00 (нуль) місяців 19 (дев`ятнадцять) днів, у пільговому - 29 (двадцять дев`ять) років 03: (три) місяці 10 (десять) днів.

Разом з тим, відповідно до наказу Управління МВС України на Донецькій залізниці від 06 листопада 2015 року № 256 о/с, яким внесені зміни до наказу від 24 вересня 2015 року № 213 о/с, зазначено, що вислуга років на службі в органах внутрішніх справ на день звільнення позивача у календарному обчисленні становить 22 (двадцять два) роки 00 (нуль) місяців 18 (вісімнадцять) днів, у пільговому - 31 (тридцять один) рік 11 (одинадцять) місяців 13 (тринадцять) днів.

Як вбачається зі змісту службової характеристики позивача та послужного списку під час проходження служби за сумлінне виконання службових обов`язків, досягнення високих показників у бойовій і професійній підготовці неодноразово заохочувався керівництвом МВС України та Управління МВС України на Донецькій залізниці, що підтверджується службовою характеристикою та записами в розділі 13. «Нагороди та заохочення» Послужного списку ОСОБА_2 (а.с. 22-31).

Вважаючи, що відповідно сукупності умов, визначених пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», зокрема бездоганно прослужив на військовій службі й в органах внутрішніх справ 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнений у запас Збройних Сил відповідно до законодавства України, позивач 05 квітня 2018 року звернувся до ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Донецькій області з заявою, в якій просив визнати його ветераном органів внутрішніх справ, в установленому порядку видати (вручити) посвідчення та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ» (а.с. 32-33).

Листом ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Донецькій області від 23 квітня 2018 року № П-132лк позивача повідомлено, що згідно з матеріалами облікової пенсійної справи вислуга років на день звільнення з органів внутрішніх справ складає 31 рік 11 місяців 13 днів, з яких час служби в календарному обчисленні - 19 років 07 місяців 03 дні, у пільговому обчисленні - 09 років 10 місяців 25 днів, час навчання - 02 роки 05 місяців 15 днів, у зв`язку з чим визнати позивача ветераном органів внутрішніх справ та надати посвідчення і нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ» немає законних підстав (а.с. 34).

Отже, суть спірних правовідносин полягає у включенні до вислуги років позивача на службі в органах внутрішніх справ в календарному обчисленні періоду його навчання у Донецькому державному технічному університеті, що регулюється нормами Закону України від 24 березня 1998 року № 203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (надалі - Закон № 203/98-ВР), Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі Закон № 2262-ХІІ) та Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (надалі - Порядок № 393).

Суд першої інстанції задовольняючи частково позов, прийшов до висновку, що якщо навчання (незалежно від його форми) у цивільному вищому навчальному закладі до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду дає право на присвоєння офіцерського (спеціального) звання, то половина строку цього навчання додатково зараховується до вислуги років.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 розділу I Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114) до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

В силу пункту 20 Положення № 114 час перебування осіб рядового і начальницького складу на службі в органах внутрішніх справ зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу за спеціальністю згідно з законодавством.

Конституційний Суд України в рішенні від 27 лютого 2003 року у справі № 4-рп/2003, зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей, що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або у відставку.

Питання щодо обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з органів внутрішніх справ регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) та Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Порядок № 393).

Згідно з частиною другою статті 17 Закону України № 2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Аналогічний порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом міститься і в пункті 2 Порядку № 393.

Стосовно зарахування до вислуги років осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, часу їхнього навчання відповідно до статті 17 цього Закону, то Верховний Суд України у постанові від 10 березня 2015 року у справі № 21-411а14 з цього приводу зазначив, що у наведеному вище тексті норми права розділові знаки і сполучник «також» у сполученні з «а» вказують, що обставини, викладені після сполучника, мають таке саме значення, як і викладені до зазначеного сполучника. Тобто додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Виходячи з синтаксичної структури речення додатково до вказаної вислуги може бути зарахований час навчання в навчальних закладах, зазначених у статті 17 вказаного вище Закону, якщо після їх закінчення присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

На підставі аналізу наведених норм права та, враховуючи особливий статус осіб, які мають право на пенсію військовослужбовця, колегія суддів при розгляді цієї справи дійшла висновку про те, що до вислуги років особам, звільненим з військової служби, при призначенні пенсій на умовах Закону №2262-XII додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік за шість місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Управління МВС України на Донецькій залізниці від 24 вересня 2015 року №213 о/с (із змінами, внесеними наказом Управління від 06 листопада 2015 року № 256 о/с) позивач звільнений зі служби в органах внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 29 вересня 2015 року.

При цьому, вислуга років на службі в органах внутрішніх справ на день звільнення позивача у календарному обчисленні становить 22 (двадцять два) роки 00 (нуль) місяців 18 (вісімнадцять) днів, у пільговому - 31 (тридцять один) рік 11 (одинадцять) місяців 13 (тринадцять) днів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з 01 вересня 1989 року по 31 липня 1994 навчався в Донецькому державному технічному університеті, де здобув повну вищу освіту з присвоєнням кваліфікації спеціаліста - інженер-механік, що підтверджується записом в трудовій книжці, копія якої міститься в матеріалах справи.

Тобто до призначення на посаду в органах внутрішніх справ позивачу офіцерського звання не присвоювалось.

Враховуючи особливий статус осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ, сам факт того, що позивач до вступу на службу в органи внутрішніх справ навчався у вищому навчальному закладі не є достатньою підставою для зарахування цього періоду навчання до вислуги років (як календарної, так і пільгової), яка дає право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 27 червня 2018 року у справі № 817/1269/16.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що навчання позивача у цивільному вищому навчальному закладі у Донецькому державному технічному університеті може вважатися проходженням служби в органах внутрішніх справ, оскільки за цей період позивачу не було присвоєно офіцерського звання, а відтак відсутні підстави для зарахування періоду такого навчання до вислуги років на підставі статті 17 Закону № 2262-ХІІ та пункту 2 Порядку № 393.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 р. у справі № 200/12030/18-а - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Повний текст постанови складений 04 червня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв