Справа № 813/2415/17
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2019 року

м. Київ

справа №813/2415/17

касаційне провадження №К/9901/56/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 (суддя Ланкевич А.З.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 (головуючий суддя - Заверуха О.Б., судді: Курилець А.Р., Мікула О.І.) у справі № 813/2415/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Профітплюс» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Профітплюс» звернулось до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.06.2017 № , від 26.06.2017 № , від 26.06.2017 № .

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 14.09.2017 позов задовольнив повністю.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12.12.2017 залишив постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 без змін.

Головне управління ДФС у Львівській області звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2017, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме - підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, пункту 137.1 статті 137, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 138, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях).

Зокрема, зазначає про встановлення факту маніпулювання Товариством з обмеженою відповідальністю «Актив Айті Сервіс» (покупцем Товариства з обмеженою відповідальністю «Профітплюс») податковою звітністю з податку на додану вартість в охоплений перевіркою період у частині невідповідності номенклатури придбаного та реалізованого товару, а також відсутність у нього відповідного майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, що свідчить про безтоварність розглядуваних поставок.

Крім того, наголошує на ненаданні позивачем для здійснення контрольного заходу документів на підтвердження придбання портландцементу на суму 2087014,00 грн., його походження, підстав для оприбуткування на склад тощо, що свідчить на користь висновку про безоплатне отримання активу та обумовлює обов`язок платника включити його вартість до складу доходів.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Профітплюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 03.12.2015 по 31.12.2016, результати якої оформлено актом від 13.06.2017 № 740/13-01-14-13/40155104.

За її наслідками відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, пункту 137.1 статті 137, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на безтоварний характер господарських операцій із реалізації Товариству з обмеженою відповідальністю «Актив Айті Сервіс» бувших у вжитку одягу, взуття, текстильних виробів, іграшок на загальну суму 3024000,00 грн., що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 504000,00 грн., а також непідтвердження джерела придбання реалізованого контрагентам портландцементу в кількості 1735 тонн на загальну суму 2087014,00 грн., що обумовило заниження податку на прибуток у розмірі 375663,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: від 26.06.2017 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 451594,00 грн. за основним платежем та 112899,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 26.06.2017 № , згідно з яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 52406,00 грн.; від 26.06.2017 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 375663,00 грн. за основним платежем та 93916,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

За правилами пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

При цьому пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, правоутворюючим фактом, з яким податкове законодавство пов`язує виникнення у платника права на формування даних податкового обліку, є реальне здійснення господарських операцій, зокрема, як з придбання, так і з реалізації товарно-матеріальних цінностей.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судові інстанції цілком обґрунтовано врахували долучені Товариством з обмеженою відповідальністю «Профітплюс» до матеріалів справи належним чином оформлені копії документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій.

Зокрема, на підтвердження реального характеру господарських операцій із реалізації Товариству з обмеженою відповідальністю «Актив Айті Сервіс» бувших у вжитку одягу, взуття, текстильних виробів, іграшок позивачем подано копії видаткових на податкових накладних, документів, які свідчать про придбання, транспортування, зберігання, походження та відповідність товару санітарно-епідеміологічним вимогам.

Щодо придбання Товариством з обмеженою відповідальністю «Профітплюс» портландцементу на суму 2087014,00 грн., то судами з`ясовано, що це й актив отримано платником від Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергоком», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія-4», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗахідЕнергоСпецМонтаж», Товариства з обмеженою відповідальністю «Камерія» та в подальшому реалізовано Товариству з обмеженою відповідальністю «Універсалгарантмаркет» і Товариству з обмеженою відповідальністю «Центрбудпостач», про що свідчать відповідні видаткові, податкові, товарно-транспортні накладні, оборотно-сальдові відомості.

Органом доходів і зборів, у свою чергу, не наведено доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників та покупців, як-от: пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних юридичних особи, судових рішень, вироків тощо.

На момент здійснення спірних господарських операцій усі контрагенти Товариства з обмеженою відповідальністю «Профітплюс» були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли цілком об`єктивного висновку про доведеність позивачем реального характеру господарських операцій із придбання та реалізації розглядуваних товарно-матеріальних цінностей.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Головного управління ДФС у Львівській області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі № 813/2415/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк