Справа № 591/2558/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 р.Справа № 591/2558/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача Левицької А.М.,

відповідача ОСОБА_1 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сидоренко А.П., вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська, 40030, повний текст складено 25.04.19 року по справі № 591/2558/19

за позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області

до Громадянки Російської Федерації ОСОБА_1

про примусове видворення за межі території України та затримання з метою забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Державної міграційної служби України в Сумській області звернулось до Зарічного районного суду м. Суми з позовною заявою до Громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , в якій просив суд:

- видворити громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . за межі території України;

- затримати громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою її ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на шість місяців.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15 березня 2018 року працівниками відділу протидії нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління ДМС України в Сумській області було виявлено громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ відсутній, документ, який ідентифікує особу - довідка про звільнення серії ХАР №03179, яка незаконно перебуває на території України. 15 березня 2018 року Управлінням ДМС України в Сумській області прийнято рішення №60 про примусове повернення відповідача з України, з яким відповідач ознайомилася, що підтверджується її підписом та зобов`язалася виїхати за межі України у визначений термін, а саме до 25 березня 2018 року. Відповідач рішення про примусове повернення не виконала.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області, подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції осставинам справи, просить рішення Зарічного районного суду м. Суми скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що відповідач самостійно територію України у встановлений строк не покинула, на даний час нелегально перебуває на території України, не має документів, які дають їй право перетину державного кордону та не має фінансової можливості виїхати за межі території України самостійно. Крім того, відповідач разом з сином не проживає, він проживає разом зі своїм батьком, в офіційному шлюбі не перебуває та не перебувала, не працює.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги, викладені в апеляційній скарзі та надала пояснення, аналогічні доводам викладеним в ній, просила її задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила у її задоволенні відмовити. Пояснила, що її неповнолітній син на даний час проживає разом з батьком, не проживає разом з нею через погані стосунки з членами її нової родини. Просить не приймати рішення про її видворення, оскільки в Російській Федерації у неї нікого нема.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлео та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 25 червня 2010 року засуджена Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч.1, 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік. З 14 березня 2012 року по 14 березня 2014 року відбувала покарання у Качанівській виправній колонії №54.

Відповідно до довідки про звільнення серії ХАР №03179 з фотокарткою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено, що місцем її народження є с. Красноборськ, Архангельської області, Російської Федерації.

Згідно довідки Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області №159 від 11 лютого 2016 року відповідач з вересня 2015 року по лютий 2016 року проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

15 березня 2018 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП серії ПР МСМ №053894 та начальником Управління ДМС України в Сумській області застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Штраф відповідачем сплачено.

15 березня 2018 року УДМС України в Сумській області було прийняте рішення №60 про примусове повернення з України до Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким останню зобов`язано покинути територію України до 25 березня 2018 року, однак ОСОБА_1 рішення про примусове повернення не виконала.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про примусове видворення ОСОБА_1 буде суперечити інтересам її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, як це визначено вимогами Конвенції про права дітей та Закону України "Про охорону дитинства".

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону 3773-VІ є нелегальним мігрантом - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

У відповідності до ст. 9 "В`їзд в Україну іноземців та осіб без громадянства та строки їх перебування в Україні" Закону № 3773-VІ - іноземці в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи.

Частиною 1 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, вказаною нормою статті встановлено, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Суд першої інстанції в своєму рішенні зазначає, що ОСОБА_1 має неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився в м. Донецьк, а тому видворення її за межі території України призведе до порушення принципу 6 Декларації прав дитини, відповідно до якого малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Також зазначає, що відповідно до статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно даних які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, колегію суддів встановлено, що відповідно до рішення Сумського районного суду Сумської області від 19.11.2012 по справі № 1817/3596/12 задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , треті особи Орган опіки і піклування В. Сироватської сільської ради, Сумський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, яким встановлено факт батьківства ОСОБА_5 відносно хлопчика на ім`я ОСОБА_3 , якого ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Слав`янськ Донецької області в пологовому відділенні Центральної міської клінічної лікарні № 9 народила ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та внесено зміни до актового запису про народження № 01 від 28.03.2013.

Відповідно до пояснень свідків, в межах розгляду вищезазначеної справи встановлено, що ОСОБА_1 свого сина у 2-річному віці залишита на іншого чоловіка, а сам пішла він нього. Хлопчика забрав до себе на виховання рідний батько - ОСОБА_5

Однак, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 доказів спілкування з дитиною до суду першої та апеляційної інстанцій не надано, а надані нею пояснення в суді апеляційної інстанції колегія суддів сприймає як спосіб уникнути видворення за межі території України.

Статтею 31 Закону України №3773-VI визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Наведений перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, перелічених обставин стосовно ОСОБА_1 не встановлено.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 по справі № 491/807/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, в ході розгляду справи в апеляційній інстанції відповідач не заперечувала той факт, що про рішення УДМС України в Сумській області № 60 від 15.03.2019 про її примусове повернення з України їй відомо ще з квітня 2019 року, однак грунтовних пояснень щодо підстав невиконання нею вказаного рішення або неоскарження в судовому порядку не надала.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про порушення відповідачем законодавства України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в України, що виражається в знаходженні на території України із порушенням строку тимчасового перебування на території України. На даний час відсутні правові підстави для перебування відповідача на території України, а відтак наявні всі необхідні обставини для примусового видворення відповідача за межі України.

Колегія суддів враховує, що відповідач не має документа, що дає право перебування на території України, не має можливості та достатнього фінансового забезпечення, щоб самостійно за свої кошти придбати квитки до Російської Федерації та залишити територію України.

Наведені обставини не враховано судом першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно положень ст. 317 КАС України з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 272, 288, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25.04.2019 року по справі № 591/2558/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою позовну заяву Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до Громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою забезпечення примусового видворення - задовольнити.

Видворити громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України.

Затримати громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою її ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на шість місяців.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош