Справа № 159/109/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4005/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2019 року (ухвалене головуючим - суддею Логвинюк А.П. о 16 год. 43 хв. у м. Ковель, повний текст судового рішення складено 14 березня 2019 року) у справі № 159/109/19 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Рядового поліції - поліцейського Управління патрульної поліції у Волинській області Кисіль Андрія Руслановича про визнання дій незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить визнати дії поліцейського рядового поліції управління патрульної поліції у Волинській області Киселя А.Р., що полягають у складанні постанови серії ЕАБ № 816533 від 25.12.2018 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн, незаконними та скасування оскаржуваної постанови.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що о 06 год. 14 хв. 25.12.2018 він, керуючи автомобілем марки «Peugeot Boxer», р. н. НОМЕР_1 , по вул. Ярослава Мудрого у м. Ковелі Волинської області, був зупинений відповідачем, який повідомив, що ним порушено Правила дорожнього руху, а саме: п. 31.3 «б». Оскаржуваною постановою, копію якої він отримав 31.12.2018, його притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн за порушення, передбачене ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Вважає оскаржувану постанову незаконною та що відповідачем неправомірно притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.03.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивача серії НОМЕР_2 , автомобіль позивача є вантажним фургоном, тобто, згідно із ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» та Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137, є таким, що підлягає обов`язковому техконтролю відповідно до вимог чинного законодавства. На момент винесення оскаржуваної постанови такий контроль транспортний засіб позивача своєчасно не пройшов.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що наявні в матеріалах справи докази не доводять його вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Апелянт в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку свого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи в його відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до копії оскаржуваної постанови, наданої суду позивачем, о 06 год. 23 хв. 25.12.18 відповідачем як поліцейським по вул. Ярослава Мудрого, 26 у м. Ковелі Волинської області було винесено щодо позивача оскаржувану постанову. В останній зазначено, що позивач о 06 год. 14 хв. 25.12.2018, там же, керуючи автомобілем марки «Peugeot Boxer», д. н. з. НОМЕР_1 , керував транспортним засобом, у якому не працювала права фара у режимі ближнього світла в темну пору доби та керував транспортним засобом, що не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху, скоїв правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП. В результаті чого на позивача накладено адмінстягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача, щодо прийнятої постанови, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч.1 - 3 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

За змістом ч. 6 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить - кожні два роки.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку періодичність проходження обов`язкового технічного контролю для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років становить - кожні два роки.

Згідно підпункту «б» пункту 31.3 Правил дорожнього руху експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Згідно ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як слідує з матеріалів справи, позивачу належить автомобіль марки «Peugeot Boxer», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1999 року випуску, дата реєстрації 21.11.2006, є вантажним фургоном - В, масою 3250 (повна маса), що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

На підставі наведених вище положень статті 35 Закону України «Про дорожній рух» колегія суддів дійшла висновку, що умови, за яких проведення обов`язкового технічного огляду транспортних засобів є обов`язковим, як і періодичність такого огляду, стосуються не тільки категорій транспортних засобів, але і строку їх експлуатації та мети використання (перевезення пасажирів або вантажу з метою отримання прибутку).

Відтак легкові автомобілі, так і вантажні автомобілі вантажопідйомністю до 3,5 тонни (належать до категорії «В») підлягають обов`язковому технічному огляду кожні два роки, якщо строк їх експлуатації перевищує два роки.

Таким чином, належний позивачу автомобіль відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» підлягає обов`язковому технічному контролю, оскільки строк його експлуатації більше двох років.

Крім цього апелянт під час судового засідання надав пояснення та вказав, що дійсно ним пропущено строк проведення обов`язкового технічного контролю згаданого вище автомобіля і що такий було проведено лише 02.01.2019 тобто після винесення оскаржуваної постанови. Разом з цим ОСОБА_2 пояснив, що такий обов`язковий технічний контроль мав на меті здійснити саме 25.12.2018 коли його було зупинено відповідачем. Однак колегія суддів вважає такі пояснення безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які докази котрі б підтвердили це. Крім цього судом не здобуто та апелянт не зміг пояснити коли востаннє автомобіль котрий зареєстрований на ОСОБА_2 проходив обов`язковий технічний контролю і чи він взагалі такий контроль проходив.

З огляду на встановлене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки належний ОСОБА_2 автомобіль відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» підлягає обов`язковому технічному контролю і такий контроль згідно пояснень апелянта та даних наведених в оскаржуваній постанові було пропущено.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про порушення відповідачем вимог статтей КУпАП при прийнятті оскаржуваного рішення, то такі є безпідставними та не підтвердженими будь - якими доказами, оскільки поліцейським при складанні адміністративних матеріалів на позивача було дотримано вимоги чинного законодавства.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2019 року у справі № 159/109/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 04 червня 2019 року