Справа № 0440/6679/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2019 року Справа № 0440/6679/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н.В.
за участі секретаря судового засіданняЗелецького Р.Р.
представника позивача представника відповідача Ісаєва Є.І. Тітова М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Державного підприємства «Смоли», третя особа: Кам`янська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про стягнення частини чистого прибутку (доходу), -
Головне управління ДФС у Дніпропетровській області звернулося до суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Смоли», третя особа: Кам`янська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області із позовними вимогами, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22.03.2019р. про стягнення частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств в сумі 4577593,44грн.
Відповідачем до суду подано відзив на позов та заперечення, в яких відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач зазначає, що чинним законодавством України не передбачено право позивача на подання відповідного позову до суду, оскільки: - частина чистого прибутку (доходу) не є загальнодержавним податком та збором або місцевим податком у розумінні ст.9, 10 ПК України; - несплата частини чистого прибутку (доходу) не є податковим боргом у розумінні Податкового кодексу України; - відповідно до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. В результаті чого, позивач безпідставно звернувся до суду з вимогами про стягнення частини чистого прибутку (доходу). Зважаючи на особливості нарахування та сплати частини чистого прибутку (доходу) пеня до вказаного платежу не застосовується. Крім того, метою та завданням діяльності ДП «Смоли» є розширення ринку збуту іонообмінних матеріалів та забезпечення ними в повному обсязі уранове виробництво України. Підприємство виготовляє різні марки іонообмінних матеріалів: аніоніти, катіоніти, сорбенти для гідрометалургії (вилучення урану, золота, тощо), для хімічної водопідготовки на теплових та атомних станціях, для очищення при приготуванні питної води. Відповідач є стратегічно важливим підприємством країни, єдиним на території України з виробництва вищевказаної продукції. Разом з тим, відповідач зазначає, що обсяги реалізації продукції значно скоротилися, підприємство тривалий час працює в режимі простоїв, при цьому здійснює часткову оплату частини чистого прибутку (доходу).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та доповненнях.
Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечував, посилаючись на письмові заперечення, які містяться у відзиві на позов та доповненнях, просив у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Державне підприємство «Смоли», зареєстрований в якості суб`єкта господарювання - юридичної особи, перебуває в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з ідентифікаційним кодом 30168850, а також знаходиться на обліку Кам`янської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області з 07.09.1998р., підпорядковане Міністерству енергетики та вугільної промисловості України, основний вид діяльності: виробництво пластмас у первинних формах.
Державне підприємство «Смоли» створене на підставі наказу Міністерства енергетики України та Фонду держмайна України від 17.08.1998 р. № 139/1622 на базі виробничих потужностей цеху іонообмінних матеріалів в результаті реструктуризації стратегічно важливого, секретного заводу СРСР - ВО "Придніпровський хімічний завод". Метою діяльності ДП "Смоли" є забезпечення потреб народного господарства України в іонообмінних матеріалах, а також задоволення економічних та соціальних потреб населення регіону (виробництво сорбентів для гідрометалургії, для хімічної водопідготовки на теплових та атомних станціях, для очищення при приготуванні питної води). Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 відповідача визначено таким, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави.
Державне підприємство «Смоли» - Платник частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднаннями) станом на 22.03.2019р. має по вказаному платежу заборгованість в загальному розмірі 4577593,44грн. (основний платіж - 4425014,00 грн., пеня - 152579,44грн).
Суд зазначає, що в даному спірним є питання саме чи є частина прибутку (доходу) податком та збором та, відповідно чи нараховується пеня на таку суму, в даному випадку у розмірі 152579,44грн. із посиланням на п.129.1 ст.129 ПК України, оскільки відповідач вважає, що вказане не відповідає змісту зазначеної норми, дія якої поширюється виключно на випадки несплати платником податків грошових зобов`язань, а частина чистого прибутку не є податковим платежем у розумінні норм Податкового кодексу України та цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків.
Підпунктом 1.1 ст.1 Податкового кодексу України передбачено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства
Податковим кодексом України визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.
Державна податкова справа - сфера діяльності контролюючих органів, передбачена цим Кодексом та іншими актами законодавства України, спрямована на формування і реалізацію державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів.
Статтею 6 Податкового кодексу України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій. Сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.
Пунктом 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України передбачено, що під час встановлення податку обов`язково визначаються такі елементи: платники податку; об`єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.
Пунктом 7.3 ст.7 Податкового кодексу України зазначено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.
Пунктом 7.4 ст.7 Податкового кодексу України визначено, що елементи податку, визначені в пункті 7.1 цієї статті, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування визначаються виключно цим Кодексом.
Статтею 8 Податкового кодексу України передбачено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
До загальнодержавних податків належать: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито. Установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється (ст.9 Податкового кодексу України).
До місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок, до місцевих зборів належать: збір за місця для паркування транспортних засобів; туристичний збір. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі). Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі. Установлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється (ст.10 Податкового кодексу України).
Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій, за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання
Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, встановлено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк.
Статтями 8-10 Податкового кодексу України визначено виключний перелік встановлених в Україні загальнодержавних та місцевих податків і зборів, які регулюються Кодексом.
Частиною 1 ст. 11-1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» державні унітарні підприємства (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» відповідно до Закону України «Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів», державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, державних комерційних підприємств та казенних підприємств, які відповідно до статті 1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» належать до наукових установ, а також науково-технологічних комплексів, заснованих на державній власності, а також державних підприємств «Міжнародний дитячий центр «Артек» і «Український дитячий центр «Молода гвардія») та їх об`єднання зобов`язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 17 ч.1 ст.29 Бюджетного кодексу України до доходів Державного бюджету України, належить, зокрема, частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до державного бюджету відповідно до закону, та дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність.
Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями затверджено постановою КМУ від 23.02.2011 року № 138 (зі змінами) (далі - Порядок).
Згідно до пункту 2 Порядку, частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.
Пунктом 3 Порядку встановлено, що частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.
Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.
Враховуючи нормативні визначення понять (грошове зобов`язання, податкове зобов`язання), частина чистого прибутку не є податковим платежем у розумінні норм Податкового кодексу України. Цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків.
Згідно п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України, нарахування пені розпочинається:
п.п.129.1.1 при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); п.п.129.1.2 при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); п.п.129.1.3 при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
Отже, нарахування відповідачу пені із посиланням на ст.129 ПК України не відповідає змісту вищевказаної норми, дія якої поширюється виключно на випадки несплати платником податків грошових зобов`язань.
При цьому, покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів, а також сплата його до державного бюджету України, не змінює правової природи такого платежу, що не звільняє платника від обов`язку, встановленого статтею 11 Закону № 185, щодо сплати частини чистого прибутку.
Доводи позивача в частині покладення на відповідача обов`язків з адміністрування податків та зборів, а також контроль за дотриманням вимог податкового законодавства, не спростовують вищевказаних висновків.
Як було зазначено вище, відповідно до п.3 Постанови №138, Державній податковій службі разом з Державною фінансовою інспекцією доручено здійснювати контроль за повнотою і своєчасністю сплати державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу).
При цьому, з цим, фактично, погоджується ДФС України, про що йдеться в індивідуальній податковій консультації ДФС України від 03.08.2017 року за № 1483/6/99-9912-02-04-15, а саме частина чистого прибутку (доходу) не є податковим платежем, який регулюється України і визначається за результатами фінансово-господарської діяльності та розраховується за правилами бухгалтерського обліку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач не має податкового боргу у розумінні положень Податкового кодексу України, за своїм обов`язком щодо відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами, у зв`язку з чим, зважаючи на особливості нарахування та сплати частини чистого прибутку (доходу), пеня до вказаного платежу не застосовується.
Також судом враховано, що Державне підприємство «Смоли» створене на підставі наказу Міністерства енергетики України та Фонду держмайна України від 17.08.1998 р. № 139/1622 на базі виробничих потужностей цеху іонообмінних матеріалів в результаті реструктуризації стратегічно важливого, секретного заводу СРСР - ВО "Придніпровський хімічний завод". Метою діяльності ДП "Смоли" є забезпечення потреб народного господарства України в іонообмінних матеріалах, а також задоволення економічних та соціальних потреб населення регіону (виробництво сорбентів для гідрометалургії, для хімічної водопідготовки на теплових та атомних станціях, для очищення при приготуванні питної води). Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 Відповідача визначено таким, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Підприємство здійснює свої зобов`язання перед державою та населенням щодо оплати поточних платежів по заробітним платам та пільговим пенсіям відповідним категоріям працівників, погашення заборгованості по пільговим пенсіям за попередні періоди, податків та інших обов`язкових платежів щомісячно у сумі близько 4 300 000 млн. грн., незважаючи на, практично, постійний простій виробництва. ДП «Смоли» повинне витрачати значну частину обігових коштів на оплату енергоносіїв (електроенергія, газ, вода), оскільки несплата за останні призведе до припинення їх постачання на підприємство і, як наслідок, неможливості його нормального функціонування і повної зупинки Відповідача. Окремо слід зазначити, що на балансі підприємства знаходиться Романківська насосна станція, яка забезпечує водою інші промислові підприємства у місті, і зупинка цієї станції внаслідок припинення подачі електроенергії призведе до припинення функціонування цих підприємств і відповідних наслідків для ДП «Смоли». Обсяги реалізації продукції значно скоротилися, що впливає на значне скорочення обігових коштів підприємства, оскільки останнє тривалий час працює у режимі простоїв, що підтверджується відповідними наказами та актами про простій виробництва, копії яких наявні в матеріалах справи.
При цьому, у вказаних обставинах, що склалися, ДП «Смоли» вживаються заходи для поступового налагодження фінансової ситуації та відповідач постійно здійснює платежі по частині чистого прибутку (доходу) виходячи з наявності фінансових ресурсів у підприємства.
Зазначене позивачем не заперечується та підтверджується матеріалами справи, а саме платіжними дорученнями від 21.07.2017р., від 23.03.2017р., 01.06.2018р., 19.07.2018р., а також заявами про уточнення (зменшення) позовних вимог з суми 4978915,36грн. на суму 4577593,44грн., з яких вбачається, що відповідачем здійснюються дії щодо сплати платежів по частині чистого прибутку (доходу).
Частиною 4 ст. 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Статтею 19-1 Податкового кодексу України визначено функції контролюючих органів, зокрема вони звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.
Права контролюючих органів передбачені статтею 20 ПК України, а саме, серед іншого, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (пп. 20.1.34 ПК України).
Суд звертає увагу, що відповідачу надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має саме податковий борг на суму податкового боргу або його частини; право звернення контролюючого органу до суду щодо стягнення коштів платника податків на суму, яка не є податковим боргом або його частиною, законом не визначено.
Суд акцентує увагу, з урахуванням встановлених вище обставин та відповідно до підпункту 19-1.1.22 пункту 19-1.1 статті 19 Податкового кодексу України контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів, однак, згідно із підпунктом 19-1.1.45 цієї статті вони звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством, а законом не передбачено право контролюючого органу, визначеного Податковим кодексом України, звертатися до суду щодо стягнення частини чистого прибутку (доходу) та пені, що виникли у зв`язку з несплатою підприємством частини чистого прибутку.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд згідно ст.90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, обов`язок державних унітарних підприємств щодо відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) не є податковим зобов`язанням, та не може створювати податкового боргу за таким платежем, що зумовлює відсутність законних підстав для звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача сум таких платежів, і тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова