Справа № 826/6172/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6172/17 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В. В.,
суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,
за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України, в якому просить суд: визнати протиправною відмову фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України компенсувати ОСОБА_1 податок з доходів фізичних осіб у розмірі 10 547, 62 грн., який з нього було утримано в лютому 2016 року під час проведення перерахунку і доплати грошового забезпечення, грошових винагород та інших доплат при звільненні, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2016 №38 та зобов`язати фінансове управління Генерального штабу Збройних сил України виплатити йому рівноцінну та повну компенсацію втрати його грошових доходів у лютому 2016 року під час проведення перерахунку і доплати грошового забезпечення, грошових винагород та інших доплат при звільненні, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2016 №38 відповідно до п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України, Порядку виплати щомісячного грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.01.2005 №17) та стягнути з фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України на його користь грошові кошти у сумі 10 547, 62 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2019 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними дії Генерального штабу Збройних Сил України щодо утримання податку на доходи фізичних осіб без рівноцінної компенсації витрат доходів при проведенні ОСОБА_1 доплати грошової допомоги при звільненні.
Стягнуто з бюджетних асигнувань Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при проведенні доплати грошової допомоги при звільненні у сумі 10 547,62 (десять тисяч п`ятсот сорок сім) грн. 62 коп.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. Вказує, що оскільки дії відповідача щодо виключення зі списків особового складу військової частини позивачем не оскаржувались, відповідно Генеральним штабом Збройних Сил України не порушено вимоги п.242 Положення щодо виключення позивача зі списків особового складу.
Крім того, зазначає, що законодавчих підстав для компенсації позивачу податку на доходи фізичних осіб із здійсненої відповідачем на початку 2016 року доплати немає, оскільки зазначена компенсація здійснюється лише військовослужбовцям у разі виконання останніми обов`язків військової служби.
Відтак, суд першої інстанції неправильно застосував норми Порядку №44, так як позивач набув право на доплату додаткових видів грошового забезпечення на одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби вже після виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , коли він не виконував обов`язків щодо несення військової служби та не мав статусу військовослужбовця.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем звернено увагу, що після звільнення з військової служби в запас позивачу у грудні 2015 року було нараховано грошове забезпечення за фактичний термін проходження військової служби, премію, компенсацію за невикористану частину відпустки, а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, з яких було утримано податок з доходів фізичних осіб з подальшою його компенсацією.
Разом з тим, оскільки у подальшому було внесено зміни до Наказу щодо виключення позивача зі списків особового складу військової частини в частині, що стосується збільшення розміру виплати йому щомісячної премії та на підставі цього, позивачу проведено доплату окремих складових його додаткових видів грошового забезпечення.
Зазначає, що з вказаної суми 58 597,91 грн утримано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 10547,62 грн, який відповідач протиправно відмовився компенсувати, у зв`язку із тим, що військовослужбовці, звільнені з військової служби мають право на виплату грошового забезпечення, грошових винагород, компенсацій та інших виплат, при цьому суми податку з доходів фізичних осіб спрямовуються виключно на виплату компенсації витрат доходів цієї категорії громадян.
В судове засідання з`явився представник відповідача, який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в період з 01.08.1990 по 25.12.2015 проходив військову службу у Збройних Силах України на різних посадах: з 19.12.2013 по 25.12.2015 - начальника відділу забезпечення артилерійським озброєнням управління забезпечення ракетно-артилерійським озброєнням Центрального ракетно-артилерійського управління Озброєння Збройних Сил України, з 02.11.2015 - тимчасово виконував обов`язки за вакантною посадою начальника відділу забезпечення артилерійським озброєнням - заступника начальника управління забезпечення ракетно-артилерійським озброєнням.
Наказом Міністра оборони України від 08.12.2015 №1024 позивача було звільнено із військової служби у запас за п. «б» (за станом здоров`я) відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2015 №296 позивача було виключено зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення з подальшим зарахуванням на військовий облік до Шевченківського районного у м. Києві військового комісаріату.
Після звільнення позивачу було нараховано грошове забезпеченні за фактичний термін проходження військової служби, премію, компенсацію за невикористану відпустку, а також одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного грошового забезпечення.
Однак, у зв`язку із внесенням змін до грошового забезпечення у 2016 році, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2016 №38 було внесено зміни до наказу від 25.12.2015 №296 щодо збільшення розміру премії та здійснено доплату окремих складових грошового забезпечення на загальну суму 58 597, 91 грн.
Разом з тим, фактично позивачем було утримано 47 171, 32 грн., про що свідчить лист фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України від 10.11.2016 №305/1449.
18.04.2017 представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, у якому останній просив компенсувати суму податку з проведеної позивачу доплати.
25.04.2017 фінансове управління Генерального штабу Збройних сил України листом №305/606 повідомило позивача, що під час проведеної доплати було утримано податок у сумі 10 547, 62 грн., який компенсуватися не буде в силу того, що позивач не є військовослужбовцем.
Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на день звільнення позивача з ним не було проведено повного розрахунку належних до виплати сум саме з вини відповідача, відповідно позивач, не повинен зазнавати втрат майнового характеру від обставин, що не залежали від його волі, в той час як на день звільнення останній був військовослужбовцем і мав право на компенсацію утриманого податку військовослужбовця компенсацію утриманого податку військовослужбовця.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно ч. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
При цьому, положеннями ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 N 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Таким чином, на день виключення зі списків особового складу військової частини звільненому з військової служби військовослужбовцю має бути виплачено грошове забезпечення.
При цьому, умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби визначені Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі Порядок №44).
У відповідності до ч. 1 п. 2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Згідно п. 3-5 Порядку №44, виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із внесенням змін до грошового забезпечення у 2016 році, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2016 №38 було внесено зміни до наказу від 25.12.2015 №296 щодо збільшення розміру премії позивача та здійснено доплату окремих складових грошового забезпечення на загальну суму 58 597, 91 грн.

Так, за період з 19.12.2013 по 25.12.2015 позивачу нараховано 58597,91 грн., з них: одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 49 954,50 грн., грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку у сумі 2664,24 грн., щомісячної додаткової грошової винагороди у сумі 3 336,54 грн., грошової допомоги на оздоровлення у сумі 644,89 грн.
У той же час, згідно листа фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України від 25.04.2017 №305/606 з позивача утримано податків у загальному розмірі 10 547, 62 грн., які в подальшому відповідач відмовився компенсувати.
Позиція апелянта зводиться до того, що на час виплати таких сум позивач вже втратив статус військовослужбовця, оскільки його було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Однак, колегія суддів не погоджується з вказаними твердженнями відповідача з огляду на таке.
У статті 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За змістом п. 164.1 ст. 164 ПК України, базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду, з урахуванням особливостей, визначених розділом IV Податкового кодексу України.
У силу вимог п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Кодексу.
Однак, пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (у редакції, чинній до 01.01.2017) було передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Крім того, пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 01.01.2017 до 01.01.2019) закріплено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Таким чином, така компенсація здійснюється у розмірі фактично сплаченого податку на доходи фізичних осіб, що утримується з доходів такої категорії громадян, та в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених основними розпорядниками коштів у Державному бюджеті України.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки на день звільнення позивач був військовослужбовцем і мав право на компенсацію утриманого податку військовослужбовця компенсацію утриманого податку військовослужбовця, відтак відповідачем протиправно не було проведено повного розрахунку належних до виплати сум саме з вини відповідача.
При цьому, Конституційний Суд України у рішеннях від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2019 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 04.06.2019