Справа № 520/9266/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 р.Справа № 520/9266/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Волошина Д.А.) від 18.02.2019 року (повний текст рішення складено 25.02.2019 р.) по справі № 520/9266/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа Краснокутська районна державна адміністрація Харківської області

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа Краснокутська районна державна адміністрація Харківської області, в якому просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, викладену у листі №Л-10061/0-7249/0/95-18 від 05.09.2018 року, у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів на території Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області з кадастровим номером НОМЕР_1 орієнтовною площею 5,49 у.ка.га та з кадастровим номером НОМЕР_2 орієнтовною площею 6,6950 у.ка.га;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів на території Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області з кадастровим номером НОМЕР_1 орієнтовною площею 5,49 у.ка.га та з кадастровим номером НОМЕР_2 орієнтовною площею 6,6950 у.ка.га.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 07.08.2018 року звернулась до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 орієнтовною площею 5,49 у.ка.га для подальшого надання у власність відповідно до Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 13.11.2007 року по справі №2-769. Проте, згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, викладеній у листі від 05.09.2018 №Л-10061/0-7249/0/95-18, відповідач повідомив позивача, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області не набуло жодних обов`язків за рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 13.11.2007 року по справі №2-769, у зв`язку з чим у відповідача відсутні правові підстави для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва орієнтовною площею 5,49 у.ка.га на території Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Позивач вважає відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України,

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути питання щодо надання дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів на території Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області з кадастровим номером НОМЕР_1 орієнтовною площею 5,49 у.ка.га.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області суму сплаченого судового збору у розмірі 352,40 грн.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що розпорядженнями Краснокутської РДЛ надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), із земель запасу сільськогосподарського призначення (резерв) КСП «Каплунівське» площею 5,49 у.ка.га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населених пунктів на території Каплунівської сільської ради. Натомість, земельна ділянка, яку відповідно до заяви від 07.08.2018 року бажає отримати у власність позивач, відноситься до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності. В зв`язку з чим, оскільки процедуру виділення земельних часток (паїв) та перелік органів, до повноважень яких відноситься виділення останніх визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», то застосування до спірних правовідносин положень статті 118 Земельного кодексу України є безпідставним. Зазначив, що відповідач не наділений повноваженнями щодо розпорядження землями колективної власності. Також вказує, що судом першої інстанції зазначено кадастрову зону, а не кадастровий номер земельної ділянки, що унеможливлює її ідентифікацію.

Позивач правом надання письмових пояснень не скористався.

Третя особа надала до суду письмові пояснення, у яких, серед іншого, просить провести розгляд справи без участі.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 07.08.2018 року позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 орієнтовною площею 5,49 у.ка.га для подальшого надання у власність відповідно до рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 13.11.2007 року по справі №2-769 та розпорядження Краснокутської районної адміністрації №133 від 09.04.2008 року, яким надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) із земель запасу сільськогосподарського призначення площею 5,49 у.ка.га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Листом від 05.09.2018 року №Л-10061/0-7249/0/95-18 Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повідомило позивача, що не набуло жодних обов`язків за рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 13.11.2007 року по справі №2-769, оскільки не приймало участі у вищезазначеній справі. Таким чином, у Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відсутні правові підстави для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва орієнтовною площею 5,49 у.ка.га на території Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідь на заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва орієнтовною площею 5,49 у.ка.га, за змістом та формою не може вважатись відмовою у розумінні частини 7 статті 118 Земельного кодексу України. Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у частині 7 статті 118 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), у визначений законом строк, то вимоги про визнання протиправною відмови відповідача, викладеної у листі №Л-10061/0-7249/0/95-18 від 05.09.2018 року, у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою задоволенню не підлягають та належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення, тобто, рішення про надання або рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та п."а" ч. 3 ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;

Відповідно ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч.3 ст.116 ЗК України).

Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (ч.1 ст. 117 ЗК України).

Згідно положень ч.ч. 6-7 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства мають право звернутися з відповідним клопотанням надавши документи.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким центральним орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до Положення про нього, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15.

На підставі вищевикладеного, Держгеокадастр, його територіальні органи наділено повноваженнями передавати у власність або у користування для всіх потреб земельні ділянки сільськогосподарського призначення лише державної власності.

Положеннями частини сьомої статті 118 ЗК України встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме, надати дозвіл, або надати мотивовану відмову в наданні дозволу.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту. Водночас, у частині сьомій статті 118 ЗК України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується це питання. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу з цього питання чи достатньо відповіді у формі листа.

Разом з тим, частиною дев`ятою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її надання.

Статтею 118 ЗК України не визначено прямого обов`язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо. Проте, зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333 (далі - Положення № 333).

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

Вказані висновки узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 11.04.2018 року по справі №806/2208/17.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Лист відповідача від 05.09.2018 року №Л-10061/0-7249/0/95-18 за змістом та формою не може вважатись відмовою у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 5 КАС України, способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Головне управління Держгеокадастру у Харківській області стосовно розгляду заяви позивача від 07.08.2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у частині 6 статті 118 ЗК України, у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 07.08.2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки і прийняти рішення по даній заяві з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року по справі №520/9266/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головне управління Держгеокадастру у Харківській області стосовно розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.08.2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.08.2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки і прийняти рішення по даній заяві з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код 39792822) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_13 , код НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 352,40 грн. (триста п`ятдесят дві гривні 40 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 31.05.2019 року