Справа № 400/3180/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/3180/18
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Шевчук О.А.,

при секретарі Іщенко В.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника-адвоката Толпекіна А.А., представника відповідача ОСОБА_2 та представника 3-ї особи - адвоката Заякіна Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 27.03.2018р.) про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради та 3-ї особи начальника Управління освіти Миколаївської міської ради Личко Ганни Володимирівни про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

20.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради та 3-ї особи начальника Управління освіти Миколаївської міської ради Личко Г.В., в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови від 01.03.2018 року №83рк про призначення переведенням Личко Г.В. на посаду начальника Управління освіти Миколаївської міської ради;

- зобов`язати виконавчий комітет Миколаївської міської ради оголосити конкурс на заміщення посади начальника Управління освіти Миколаївської міської ради протягом 30 днів з дня вступу у законну силу рішення суду.

Ухвалою судді Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року поновлено позивачу строк звернення до суду із даним позовом та відкрито провадження по даній справі №400/3180/18.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.03.2019 року задоволено заяву позивача про відвід головуючого у справі судді Устинова І.А.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.03.2019 для розгляду справи визначено головуючого суддю Фульга А.П.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду 1-ї інстанції від 27.03.2019 року, ОСОБА_1 15.04.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, просив скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 року та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду 1-ї інстанції для продовження її розгляду по суті.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та мотивовано наполягали на її задоволенні, скасуванні рішення суду 1-ї інстанції та направлення справи до суду 1-ї інстанції для продовження її розгляду по суті.

Представники відповідача та третьої особи, в свою чергу, повністю заперечували проти задоволення апеляційної скарги та наполягали на відмові у її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін, дослідивши матеріали справи, оскаржувану ухвалу суду 1-ї інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, постановляючи ухвалу про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 , суд 1-ї інстанції, посилаючись на приписи ст.ст.122,123,240 КАС України, виходив з того, що позивач без поважних причин одночасно пропустив фактично усі встановлені процесуальним законом строки на звернення до суду із даними позовним вимогами.

Проте, колегія суддів, уважно дослідивши матеріали справи, не може погодитись з такими висновками суду 1-ї інстанції, з огляду на наступне.

Так, згідно із положеннями абз.1 ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється 6-місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Також, при чому, необхідно зазначити, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Так, процесуальний закон визначає, що «строк звернення до адміністративного суду» - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

При чому, днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про рішення, дію чи бездіяльність відповідача (суб`єкта владних повноважень), внаслідок яких відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, також, в свою чергу, свідчить про те, що право на звернення до суду «не є абсолютним» і «може бути обмеженим», в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення ЄСПЛ від 27.02.1980р., 22.10.1996р.).

У відповідності до положень ч.ч.1,3,4 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом 10-ти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

А якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Одночасно, необхідно зауважити й про те, що сутність зазначеного «інституту» полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами.

Так, як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини фактично виникли з приводу заміщення вакантної посади начальника Управління освіти Миколаївської міської ради, у зв`язку з чим, позивач вважає, що спірне розпорядження від 01.03.2018р. №83рк, яким було призначено Личко Г.В. на цю посаду без конкурсу шляхом переведення, фактично порушує його права щодо прийняття на публічну службу за конкурсом.

Як встановлено судом 2-ї інстанції з матеріалів справи, 20.01.2018 року було оголошено конкурс на заміщення вакантної посади - «начальника Управління освіти Миколаївської міської ради».

З матеріалів справи вбачається, що позивач, будучи на той момент директором Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу, та бажаючи взяти участь у цьому конкурсі, 14.02.2018 року подав до відповідної конкурсної комісії власноручну заяву разом із передбаченими переліком (умовами конкурсу) документами.

Проте, як видно з матеріалів справи, 20.02.2018 року голова конкурсної комісії своїм листом №36/к повідомив позивача про не можливість його допуску до участі у цьому конкурсі у зв`язку із відсутністю у нього необхідного стажу роботи за фахом.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач 20.02.2018 року звернувся до голови конкурсної комісії із запитом про надання йому інформації та направив до конкурсної комісії аналогічну заяву, в якій, в свою чергу, зазначив про наявність у нього достатнього педагогічного стажу та повторно просив допустити його до участі у даному конкурсі.

Проте, як свідчать матеріали справи, 26.02.2018 року за вих.№1860 на вказаний вище запит позивача про надання інформації від 20.02.2018р. було надано відповідь (за підписом заступника міського голови), в якій було роз`яснено усі кваліфікаційні вимоги конкурсу та фактично підтверджено рішення конкурсної комісії про відсутність у нього підстав для допуску до участі у цьому конкурсі.

Але, при цьому, одночасно слід звернути увагу на те, що позивачем у даному позові рішення конкурсної комісії щодо відмови йому у допуску до участі у конкурсі фактично не оскаржувалось і відповідні позовні вимоги до цього часу не заявлялись.

Далі, як вбачається з матеріалів справи, 29.11.2018 року позивач, у зв`язку із наявністю на офіційному сайті міськради інформації про те, що Личко Г.В. являється начальником Управління освіти Миколаївської міськради, звернувся до виконавчого комітету Миколаївської міської ради із другим інформаційним запитом №01-18/01-15/662, в якому просив повідомити його про підстави призначення Личко Г.В. на посаду, на яку він претендував.

Однак, як видно з матеріалів справи, на вказаний вище запит позивач 05.12.2018 року отримав письмову відповідь за вих.№15930, до якої було долучено копію розпорядження секретаря Миколаївської міської ради від 01.03.2018 року №83рк «Про призначення переведенням Личко Г.В. начальником Управління освіти Миколаївської міськради».

Таким чином, з вказаних вище обставин та матеріалів справи вбачається, що позивач фактично достовірно дізнався про призначення Личко Г.В. на конкурсну посаду в грудні 2018р., т.б. після отримання 05.12.2018р. листа-відповіді 1-го заступника міського голови вих.№15930 та ознайомлення зі змістом оскаржуваного розпорядження від 01.03.2018р. №83рк, яке було надіслано на його адресу разом із цією відповіддю.

При цьому, судова колегія зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-яки докази офіційного оприлюднення повного тексту зазначеного вище розпорядження №83рк від 01.03.2018р., яке, в свою чергу, на думку представника відповідача, висловлену в судовому засіданні, і не повинно було бути оприлюднене, оскільки є внутрішньо-організаційним актом індивідуальної дії.

Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалось вище, позивач звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із даним позовом про скасування розпорядження Миколаївського міського голови від 01.03.2018 року №83рк про призначення переведенням Личко Г.В. на посаду начальника Управління освіти Миколаївської міської ради - 20.12.2018 року, тобто в межах встановленого абз.1 ч.2 ст.122 КАС України 6-місяного строку для звернення до адміністративного суду.

Що ж стосується посилань відповідача та 3-ї особи про те, що ОСОБА_1 нібито було відомо раніше (т.б. ще з березня 2018 року) про спірне розпорядження, про що свідчать копії службових документів за підписом позивача на ім`я Личко Г.В. , то дана позиція, на думку суду 2-ї інстанції, не є обґрунтованою та не може бути взята до уваги, оскільки в вказаних вище службових документах відсутні будь-які конкретні відомості щодо дати (часу) та підстав призначення Личко Г.В. на спірну посаду начальника Управління освіти Миколаївської міської ради, а також відсутні будь-які згадки про це розпорядження від 01.03.2018 року та його текст і реквізити.

Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія дійшла висновку, що позивачем, в даному випадку, не було пропущено строк звернення до суду із даними позовними вимогами, в зв`язку із чим, у суду 1-ї інстанції відповідно не було достатніх і беззаперечних підстав для залишення цього адміністративного позову без розгляду.

До того ж, при прийнятті остаточного рішення по даній апеляційній скарзі, судова колегія також вважає за необхідне зазначити й про те, що відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (ратифікована 11.09.1997р.), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом - тобто право на доступ до суду.

Так, у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950р., ратифікована Законом України від 17.07.1997р. №475/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

А у справі «Bellet v. Frаnсе» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких - є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Отже, як свідчить позиція ЕСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Також, слід зазначити й про те, що аналогічні положення фактично містяться і в ч.ч.1,6 ст.5 КАС України, зі змісту яких слідує, що кожна особа має паво в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. При цьому, відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Окрім того, суд звертає увагу й на те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала окружного суду від 27.03.2019 року про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 з підстав пропуску ним встановлених законом строків є необґрунтованою, передчасною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, на підставі вищезазначеного, судова колегія дійшла висновку про порушення судом 1-ї інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, а тому, відповідно до ст.320 КАС України, дане судове рішення (ухвала) підлягає скасуванню, а матеріали справи - направленню до того ж суду для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 308, 309, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року - скасувати та направити дану справу №400/3180/18 до суду 1-ї інстанції - для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 31.05.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук