Справа № 753/24209/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 21 травня 2019 року, що прийнята о 13 год. 29 хв. у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сокуренка Віктора Петровича про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сокуренка Віктора Петровича у справі про адміністративне правопорушення серії НК №668789 від 06 грудня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 21 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 06 грудня 2018 року, винесеної інспектором Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сокуренком В.П. про те, що ОСОБА_1 06 грудня 2018 року о 16 год. 05 хв., керуючи автомобілем «Санг Йонг Рекстон», державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вул. Бориспільська та вул. Старобориспільська в м. Києві, здійснив поворот з вул. Старобориспільська на вул. Бориспільська не подавши сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, внаслідок чого порушив п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), наслідком чого стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що докази, які б спростовували факт порушення позивачем ПДР, судом не встановлені.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…> правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (<…> частини <…> друга <…> статті 121 <…>, статті <…> 121-2, частини <…> друга <…> статті 140).

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною четвертою статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право без складення відповідного протоколу виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) на місці вчинення такого правопорушення.

Як зазначалося, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, яка встановлює відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Так, на переконання відповідача позивач здійснив поворот не подавши сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.

Відповідно до частини другої статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, <…> користування <…> попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку <…>, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Застосовуючи санкцію зазначеної статті в оскаржуваній постанові відповідач послався на пункт п. 9.2 «б» ПДР, яким передбачено, що перед перестроюванням, поворотом або розворотом водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції послався виключно на відсутність в матеріалах справи доказів невчинення позивачем порушення ПДР, застосувавши фактично принцип винуватості позивача та презумпцію правомірності оскаржуваної постанови відповідача, поклавши на позивача обов`язок доказування своєї невинуватості.

Водночас, згідно частини другої статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини четвертої статті 308 КАС докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідачем не було надано до суду будь-яких доказів чи пояснень відносно винесеної ним постанови та щодо вчинення позивачем зафіксованого у цій правопорушення.

Беручи до уваги принцип невинуватості особи, закріплений у Конвенції та Конституції України, та обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятих ним рішень, закріплений у КАС, то колегія суддів констатує, що відповідач жодним чином не довів правомірності оскаржуваної постанови, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивачем дійсно було вчинене адміністративне правопорушення внаслідок недотримання ПДР.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 286, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 21 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сокуренка Віктора Петровича про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сокуренка Віктора Петровича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №668789 від 06 грудня 2018 року , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов