Справа № 2а-416/12/0970
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року

Київ

справа №2а-416/12/0970

адміністративне провадження №К/9901/5587/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Бившевої Л.І., суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В., розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2012 (суддя - Остап`юк С.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015 (судді - Ніколін В.В., Гінда О.М., Старунський Д.М.) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Івано-Франківську від 03.11.2011 № про визначення грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 65 947,57 грн.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що обчислення контролюючим органом податку з доходів фізичних осіб за нормою 25 % до валового доходу з підстав відсутності у позивача документального підтвердження понесених витрат є необґрунтованими, оскільки господарські операції позивача з придбання та оплати товару підтверджені первинними документами.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 02.03.2012, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015, позов задовольнив: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 03.11.2011 №.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що контролюючий орган при обчисленні оподатковуваного доходу повинен був врахувати всі валові витрати позивача, оскільки господарські операції з придбання продукції та її оплати підтверджуються первинними документами. Кошти на закупівлю лісової продукції позивач знімав з розрахункового рахунку, а грошові кошти за реалізацію цієї продукції покупець перераховував позивачу на його розрахунковий рахунок. Валові витрати позивача підтверджені достатніми первинними документами (накладними та товарними чеками). Вимоги контролюючого органу надати інші розрахункові документи є безпідставними, оскільки позивач у період отримання вказаного доходу та понесення витрат на закупівлю продукції перебував на спрощеній системі оподаткування та звітності і відповідно до статті 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 №727/98 мав право не застосовувати електронно-касові апарати для розрахунків зі споживачами.

ДПІ у м. Івано-Франківську подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуально права.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 18.05.2015 відкрив касаційне провадження у цій справі.

Позивач не реалізував процесуальне право щодо подання заперечень проти касаційної скарги.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд ухвалою від 20.05.2019 прийняв касаційну скаргу ДПІ до провадження та призначив попередній розгляд справи.

Суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки від 13.10.2011 № 8787/17-3/ контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 03.11.2011 № про визначення позивачу грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 65 947,57 грн.

Підставою для визначення цього грошового зобов`язання є висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог підпункту 5.3.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», статей 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого позивач занизив чистий доход за І -ІІІ квартали 2010 року на суму 439 650,48 грн.

Контролюючий орган виходив з того, що позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, у ІІІ кварталі 2010 року отримав дохід у сумі 1 186 361,30 грн, в результаті чого перевищив граничний обсяг виручки (500 тис. грн), встановлений Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (у редакції Указу Президента України від 28.06.1999 №746/99) від 03.07.1998 № 727/98, що дозволяв перебувати на спрощеній системі оподаткування. Після перевищення граничного обсягу виручки позивач зобов`язаний був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), зі сплатою податку з доходів фізичних осіб за загальними правилами, з оподаткуванням сум перевищення понад 500 тис.грн.

Контролюючий орган вважає, що витрати позивача не підтверджені документально розрахунковими документами, тому при визначенні оподатковуваного доходу керувався статтею 13 Декрету, якою передбачено, що оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом та документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов`язаними з одержанням доходу, а якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то такі витрати враховуються за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву, і застосував норму 25 % від валового доходу, передбачену додатком №6 до Інструкції «Про прибутковий податок з громадян».

При цьому виходив з того, що валовий доход позивача складає 686 361,30 грн (сума перевищення граничного розміру виручки у 500 тис.грн), сума валових витрат складає 171 590,32 грн (686 361,30 х 25%), сума оподатковуваного доходу складає 514 770,98 грн (686 361,30 - 171 590,30), а сума податкових зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб за 2010 рік - 77 215,65 грн (514 770,98 х 15%). Ураховуючи, що позивач сплатив податок з доходів фізичних осіб за 2010 рік в сумі 11 268,08 грн, контролюючий орган визначив позивачу за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням податок з доходів фізичних осіб в сумі 65 947,57 грн.

Позивач, не заперечуючи свого обов`язку перейти на загальну систему оподаткування у наступному кварталі після перевищення граничного розміру виручки та оподаткувати суму перевищення граничного розміру виручки податком з доходів фізичних осіб, не погоджується з тим, що контролюючий орган визнав непідтвердженими документально понесені ним витрати в сумі 1 111 240,80 грн за 2010 рік на оплату придбаної продукції та у зв`язку з цим вважає, що при визначенні оподатковуваного доходу позивача безпідставно застосовував правило статті 13 Декрету щодо обчислення суми витрат за нормативом 25 % від суми валового доходу, в результаті чого визначив такі витрати як 171 590,32 грн. Позивач зазначає, що витрати в сумі 1 111 240,80 грн за 2010 рік на оплату придбаної продукції є документально підтвердженими, тому мають бути враховані при визначенні оподатковуваного доходу, в результаті чого позивач правильно визначив за 2010 рік оподатковуваний доход в сумі 75 120,00 грн, як різницю між доходом від реалізації продукції в сумі 1 186 361,30 грн та витратами на придбання продукції в сумі 1 111 240,80 грн, і сплатив податок з доходів фізичних осіб в сумі 11 268,08 грн (75 120,00 грн х 15%).

Статтею 1 Указу № 727/98 встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб`єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб`єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) (абзац 5 зазначеної статті).

Відповідно до статті 5 Указу № 727/98 у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Розділ IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (який був чинним на час виникнення спірних відносин) визначає особливості оподаткування доходів від зайняття підприємницькою діяльністю.

Таким чином, у разі перевищення граничного розміру виручки у платника єдиного податку виникає як обов`язок переходу у наступному податковому періоді на загальну систему оподаткування так і з оподаткування суми такого перевищення у порядку, встановленому розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», оскільки оподаткування за ставкою єдиного податку може мати місце лише при дотриманні норм Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», зокрема щодо обсягу граничного розміру виручки.

Абзацом 1 статті 13 зазначеного Декрету визначено, що оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об`єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Отже, з положень статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» випливає, що контролюючий орган застосовує визначені Головною державною податковою інспекцією України норми у разі, якщо витрати, безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, не можуть бути підтверджені документально.

Відповідно до пункту 5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 значеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням певних обмежень.

Фізична особа - підприємець, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, не є платником податку на прибуток і не зобов`язана вести бухгалтерський облік, однак має право формувати витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Суди попередніх інстанцій встановили обставини щодо підтвердження витрат позивача первинними документами (накладними та товарними чеками), які містять дані щодо кількості товару, ціни за одиницю товару, загальну вартість, за яку придбавався товар, дату, підписи продавця і покупця, які оцінені судами як належні докази реального вчинення господарських операцій з придбання та оплати позивачем товару.

При цьому суди надали правильну оцінку доводам контролюючого органу про те, що позивач зобов`язаний був надати у підтвердження факту оплати товару інші розрахункові документи, зазначивши, що позивач як фізична особа-підприємець, який у період отримання виручки перебував на спрощеній системі оподаткування і у відповідності до вимог статті 6 Указу № 727/98 не був зобов`язаний застосовувати електронні контрольно-касові апарати для проведення розрахунків, тому не міг надати інших первинних документів, ніж є у нього в наявності, на підтвердження факту вчинення розрахунків.

Враховуючи наведене, позивач правильно при обчисленні об`єкта оподаткування врахував всю суму витрат, в результаті чого правильно визначив об`єкт оподаткування і сплатив податок з доходів фізичних осіб. Донарахування контролюючим органом позивачу цього податку є протиправним.

Суд касаційної інстанції, з огляду на положення статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права і не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів на іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди не допустили неправильного їх застосування. Доводи, наведені в касаційній скарзі, є такими, що не спростовують висновків судів.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна ,

В.В. Хохуляка

Судді Верховного Суду