Справа № 460/761/19
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2019 року м. Рівне №460/761/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

02.04.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-2776-51 від 06.03.2019 на загальну суму 9828,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ним 21.01.2019 помилково був поданий додаток 5 "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску" за 2018 рік. 14.03.2019 позивач отримав вимогу №Ф-2776-51 від 06.03.2019 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальну суму 9828,72 грн. Вважає, що оскільки з 2009 року він має 3 групу інвалідності, тому відповідно до статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" звільнений від сплати ЄСВ. Також просив скасувати поданий ним звіт форми №Д5 за 2018 рік від 21.01.2019 та визнати його таким, що помилково поданий. За наведених обставин, просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.04.2019 позовна заява була залишена без руху. Позивачу встановлювався строк для усунення недоліків позовної заяви. У вказаний строк позивач допущені недоліки усунув.

Ухвалою суду від 10.04.2019 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 10.05.2019 без виклику сторін.

07.05.2019 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому орган ДФС заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Свої заперечення відповідач обґрунтовує ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", за якою платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Згідно з п.3 ч.1 ст.7 вказаного Закону, такі особи самостійно визначають суми, на які нараховується єдиний внесок, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платники єдиного внеску, зазначені у п.1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у п.4 ч.1 с.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 встановлено, що фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається. У разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та які є, зокрема, інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є рік. Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачені наступні види пенсійних виплат: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Згідно з реєстраційними даними платників податків, позивач з 2009 року отримує пенсію по інвалідності. Крім того, відповідно до даних відображених в ІС "Податковий блок", позивачем подано звіт за 2018 рік від 29.01.2019, в якому самостійно визначено базу нарахування ЄСВ, яка підлягає сплаті. Згідно з пунктом 16 розділу II Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідальним за правильність та достовірність заповнення звіту є страхувальник. З огляду на вказане відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Відповідь на відзив позивач до суду не подавав.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 03.08.2016 зареєстрований як фізична особа-підприємець, має статус особи з інвалідністю (ІІІ група) та з 2009 отримує пенсію по інвалідності (а.с.8,11,12).

21.01.2019 позивач помилково подав відповідачу звіт про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування, за 2018 рік, в якому самостійно визначено базу нарахування єдиного внеску (а.с.9).

Головним управлінням ДФС у Рівненській області виставлено вимогу №Ф-2776-51 від 06.03.2019 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальну суму 9828,72 грн.(а.с.10).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.10.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як визначено ч.2 ст.2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються, зокрема, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Сторонами не заперечується, що позивачем при здійсненні підприємницької діяльності обрано спрощену систему оподаткування.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, що отримує відповідно до закону пенсію по інвалідності.

Відповідно до цього, позивач на підставі ч.4 ст.4 Закону №2464-VI звільнений від сплати за себе єдиного внеску.

При цьому, позивач не може вважатися таким, що бере добровільну участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, позаяк ні заяву, ні договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, він не підписував.

Покликання відповідача на Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015, як на підставу вважати що з поданням Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, позивач вважається таким, що бере добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд відхиляє.

По-перше, за правилами пункту 3 розділу III вказаного Порядку, звіт зазначеними особами взагалі не подається.

А, по-друге, подання такого Звіту на переконання суду не може прирівнюватися до добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України закріплено такий принцип, на якому ґрунтується податкове законодавство України, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Оскільки норма ч.4 ст.4 Закону №2464-VI та пункту 3 розділу III Порядку №435 припускають неоднозначне трактування порядку реалізації права добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд з врахуванням презумпції правомірності рішень платника податку, приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як особа звільнена від сплати за себе єдиного внеску, не мав і не має бажання брати добровільну участі у такій системі страхування.

Частиною 4 ст.25 Закону №2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Як визначено абз.1 ч.1 ст.25 Закону №2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Разом з тим, абз.2 ч.1 ст.25 Закону №2464-VI встановлено, що положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У зв`язку з встановленою судом відсутністю у позивача обов`язку нараховувати, обчислювати та сплачувати за себе єдиний внесок, вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2776-51 від 06.03.2019 є протиправною та підлягає скасуванню, а відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення.

Що стосується вимог позивача про скасування в судовому порядку звіту форми №Д5 за 2018 рік, то вказана вимога до задоволення не підлягає з огляду на те, що зазначений звіт взагалі не є актом суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі. Більше того, в силу вимог розділу V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015, право скасувати відповідні відомості у Звіті шляхом подання уточнюючого звіту надано особі, яка самостійно визначила собі базу нарахування єдиного внеску, тобто таким право наділений позивач, який в свою чергу не надав суду жодного доказу тому, що він таке уточнення подавав і що відповідач його не прийняв або ж відкинув.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За викладених обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши доводи суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, які є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказане, сплачена сума судового збору у розмірі 768,40 грн. відповідно до квитанції від 08.04.2019 №43, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (, вул. Відінська, 12, м.Рівне, 33023) задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2776-51 від 06.03.2019 Головного управління ДФС у Рівненській області на загальну суму 9828,72 грн.

В задоволенні позовних вимог про визнання дій протиправними та про скасування звіту форми №Д5 за 2018 рік від 21.01.2019,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 10 травня 2019 року.

Суддя Друзенко Н.В.