Справа № 520/619/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 р.Справа № 520/619/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 26.02.19 року по справі № 520/619/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неврахування при призначенні пенсії матеріальних допомог для оздоровлення, матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань, одноразових премій;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний ) здійснити перерахунок з моменту призначення пенсії та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення, до складу якого включені матеріальні допомоги для оздоровлення в розмірі 11267 грн 25 коп., матеріальні допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 14910 грн. 33 коп., одноразові премії в розмірі 4107 грн. 43 коп.;

- здійснити виплату ОСОБА_1 недоплаченої частини основного розміру пенсії з моменту призначення пенсії з компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії, згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неврахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 матеріальних допомог для оздоровлення, матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань, одноразових премій. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний ) здійснити перерахунок з моменту призначення пенсії та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення, до складу якого включені матеріальні допомоги для оздоровлення в розмірі 11267 грн 25 коп., матеріальні допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 14910 грн 33 коп, одноразові премії в розмірі 4107 грн 43 коп, здійснити виплату ОСОБА_1 недоплаченої частини основного розміру пенсії з моменту призначення пенсії. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ визначений вичерпний перелік щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до якого не віднесені одноразові виплати. Матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань, одноразові премії є одноразовими виплатами, не мають систематичного характеру, а тому не входять до грошового забезпечення при призначенні пенсії. Вказані висновки відповідають рішенню Конституційного Суду України від 13.05.2015р. № 4-рп/2015. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги , просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника сектору кримінальної розвідки Е УВП УБОЗ ГУМВС України в Харківській області.

Протоколом від 19.02.2015 позивачу призначено пенсію по інвалідності 2 групи відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 80% грошового забезпечення.

ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області про надання довідки про отримані одноразові додаткові види грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням. Відповідно до довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області №155 від 05.09.2018 до складу грошового забезпечення входили одноразові додаткові види грошового забезпечення.

06.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії з урахування грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань та одноразових премій.

Листом від 20.12.2018 №6171/В-14 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило позивача про відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії з урахуванням одноразових грошових виплат.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вищезазначені одноразові премії, матеріальні допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців та повинні бути враховані при визначенні розміру грошового забезпечення для призначення пенсії позивачу, за умови сплати з них єдиного внеску.

В свою чергу, відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині здійснення виплати компенсації за несвоєчасну виплату пенсії, згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", суд першої інстанції виходив з того, що вони є передчасними.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує на те, що ані позивачем, ані відповідачем рішення суду в частині позовних вимог, які були залишені без задоволення, в апеляційному порядку оскаржене не було.

Згідно з ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Так, ч. 3 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Таким чином, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто, при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.

Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який є вичерпним.

Враховуючи наведене, грошова допомога на оздоровлення, грошова допомога для вирішення соціально-побутових питань та одноразова премія , виплата яких здійснювалася не щомісячно, не входять до встановленого ч. 3 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" переліку видів грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 522/2738/17, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 06.03.2019 року у справі № 522/11262/16-а, від 13.03.2019 року у справі № 758/12628/16-а, від 19.03.2019 року у справі № 727/5754/16-а та у справі № 727/5754/16-а.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення, до складу якого включені матеріальна допомога для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань та одноразова премія, є правомірними, а тому висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є помилковими.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Сорінг проти Сполученого Королівства" ("Soering v. United Kingdom") Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини.

У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" ("Rees v. United Kingdom") Європейський суд з прав людини зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

У рішенні від 3 червня 2014 року у справі за заявою Валентини Ніканорівни Великоди проти України №43331/12, Суд, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. У цьому рішенні Суд також вказав на відсутність підстав для висновку про те, що, передавши КМУ право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв на порушення якихось положень Конвенції, та зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Визначені вище обставини не були взяти до уваги при розгляді справи в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є помилковим.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 року по справі № 520/619/19 скасувати в частині задоволення позову.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 року по справі № 520/619/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя З.Г. Подобайло
Судді А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 03.06.2019 року