Справа № 520/8505/18
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 р.Справа № 520/8505/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання - Струкової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 12.02.19 року по справі № 520/8505/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.05.2018 ГУ ДФС у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 21.05.2018 ГУ ДФС у Харківській області.

Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, код НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 718 (сімсот вісімнадцять) грн. 55 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46, код ЄДРПОУ - 39599198).

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на формальний підхід суду першої інстанції до з`ясування фактичних обставин справи, а також на те, що судове рішення грунтується виключно на правовій позиції позивача без урахування доводів та пояснень, наданих представником відповідача.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив такі фактичні обставини справи, які не оспорюються учасниками справи.

Головним управлінням ДФС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка самозайнятої особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, результати якої оформлено у вигляді акту від 05.05.2018 року №1777/20-40-13-15-07/8.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2015 по 31.03.2017 застосовував спрощену систему оподаткування, обліку і звітності, 3 група платника єдиного податку; з 01.04.2017 по 31.12.2017 знаходився на загальній системі оподаткування, використовував працю найманих працівників.

Відповідно до висновків акту від 05.05.2018 року №1777/20-40-13-15-07/8 перевіркою, зокрема, встановлено порушення п. 198.5 ст. 198, п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2756-VІ зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 57484 грн., в т.ч. за 2015 р. - 930 грн., 2016р. - 38499 грн.. 2017 р. - 18055 грн.

На підставі висновків акту перевірки та у зв`язку із встановленим порушенням п. 198.5 ст. 198, п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України контролюючим органом прийнято податкове-повідомлення рішення № від 21.05.2018 р. на загальну суму 71855,00 грн.

Як вбачається з наявних в матеріалів справи доказів позивачем було оскаржено в адміністративному порядку зазначене податкове повідомлення-рішення, проте останнє рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 21.08.2018 року №12557/І/99-99-11-02-01-14 залишено без змін.

Не погодившись із прийнятим податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся до суду. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з того, що судовим розглядом справи не підтвердились обставини допущення позивачем порушень зазначених перевіряючими в акті перевірки, а саме п. 198.5 ст. 198, п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, що послугувало підставою для прийняття податкового-повідомлення рішення № від 21.05.2018 на загальну суму 71855,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу правомірності визначення позивачу суми грошового зобов`язання на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення щодо віднесення до податкового кредиту сум активної електроенергії, яка була спожита на опалення адміністративно - побутового корпуса, яке надається в оренду та при обжигу сталевих заготівок.

Відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до підпункту 14.1.156 статті Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2. статті 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Також відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із приписами п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 199.1 ст.199 Податкового кодексу України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за видами діяльності КВЕД фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 зареєстровано: 10.91 виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; 16.10 лісопильне та стругальне виробництво (основний); 25.11 виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; 46.13 діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 47.29 роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; 47.89 роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; 52.10 складське господарство; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Отже, судовим розглядом справи встановлено, що під час проведення перевірки відповідно до податкових накладних перевіряючими встановлено, що у 2015 році ФОП ОСОБА_1 було придбано та віднесено до податкового кредиту 317,10 м.куб. лісоматеріалів, протягом 2015-2016 року реалізовано 184,59 м.куб., повернуто 18,6 м.куб., дебіторська заборгованість складає 79,68 м.куб. При цьому, різниця не реалізованих лісоматеріалів складає 34,14 м.куб. на загальну суму 13656 грн., у тому числі ПДВ 2731,20 грн.

Як стверджує заявник апеляційної скарги зазначена різниця не реалізованих лісоматеріалів відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України повинна включатися до складу податкового зобов`язання з податку на додану вартість останнього звітного податкового періоду у 2015 році.

Водночас як встановив суд першої інстанції, залишки деревини були використані для опалення приміщень в опалювальний сезон.

Отже, фактично отриманий в рамках здійснення господарської діяльності продукт у вигляді відходів може бути використаний позивачем в рамках власної господарської діяльності задля її забезпечення та забезпечення виконання позивачем умов договорів про надання об`єктів нерухомості в оренду.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється учасниками справи, під час проведення перевірки встановлено включення позивачем до складу податкового кредиту у 2016-2017 роках активної електроенергії на загальну суму 559002,84 грн., в тому числі ПДВ 93167,15 грн. А саме, у 2016 році на загальну суму 274128,05 грн., в тому числі ПДВ 45688,01 грн., що складає 136013,24 кВгод., та у 2017 році на загальну суму 284874,79 грн., в тому числі ПДВ 47479,14 грн., що складає 134332,53 кВгод.У перевіряємому періоді активна електроенергія придбавалась позивачем у постачальника ПАТ "Українська залізниця" та підтверджується за податковими накладними з постачальником ПАТ "Українська залізниця" з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Водночас, як зафіксовано в акті перевірки та підтверджено під час розгляду справи у 2016 році ТОВ "Фармопласт" відповідно до угоди про надання в оренду об`єкта нерухомості, згідно показникам лічильника, використано активної електроенергії 10308,00 кВт, на загальну суму 30500,59 грн., у тому числі ПДВ 5083,43 грн.; 3089,65 кВт, на загальну суму 4086,95 грн., у тому числі ПДВ 681,15 грн., є втратами активної електроенергії; 49484,16 кВт на загальну суму 97478,85 грн., у тому числі ПДВ 16246,48 грн., використано при наданні послуг при обжигу сталевих заготівок; 2537 кВт на загальну суму 2997,68 грн., у тому числі ПДВ 499,61 грн., використано активної електроенергії при наданні послуг при розпилюванні деревини; 70594,44 кВт загальну суму 139064,00 грн., у тому числі ПДВ 23177,33 грн., використано активної електроенергії на опалення адміністративно - бітового корпуса, яке надається в оренду.

У 2017 році ТОВ "Фармопласт", відповідно угоди про надання в оренду об`єкта нерухомості, згідно показникам лічильника, використано активної електроенергії 27030,00 кВт, на загальну суму 57787,26 грн., у тому числі ПДВ 9631,21 грн.; ТОВ "Фармопласт плюс", відповідно до угоди про надання в оренду об`єкта нерухомості, згідно показникам лічильника, використано активної електроенергії у розмірі 29033,00 кВт, на загальну суму 61328,31 грн., у тому числі ПДВ 10221,39 грн.; 7784,53 кВт, на загальну суму 21207,68 грн., у тому числі ПДВ 3534,61 гри., є втратами активної електроенергії; 2508,24 кВт на загальну суму 4432,47 грн., у тому числі ПДВ 738,74 грн., використано активної електроенергії при наданні послуг при розпилюванні деревини; 6702,15 кВт на загальну суму 31789,85 грн., у тому числі ПДВ 5298,31 грн., використано активної при наданні послуг по виготовленню комбікормових кормів; 61274,61 кВт загальну суму 108329,22 грн., у тому числі ПДВ 18054,87 грн., використано активної електроенергії на опалення адміністративно - бітового корпуса, яке надається в оренду.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено зайве віднесення до податкового кредиту суми активної електроенергії, яка була споживана на опалення адміністративно-побутового корпусу, яке надається в оренду, але в актах приймання-передачі приміщення відсутні показники лічильників на початок та кінець місяця, у 2016 році на загальну суму 139063,98 грн., у тому числі ПДВ 23177,33 грн., у 2017 році загальну суму 108329,22 грн., у тому числі ПДВ 18054,87 грн. Також вказано, що у 2016 році ФОП ОСОБА_1 використано 49484,16 кВт на загальну суму 97478,85 грн., у тому числі ПДВ 16246,47 грн., при наданні послуг при обжигу сталевих заготівок, але до перевірки не надані, будь-які документи на обладнання, а саме на піч, відсутня її назва, марка та технічні характеристики, або будь-які інші первини документи.

З огляду на матеріали справи, які в повній мірі досліджені судом першої інстанції вбачається, що придбану позивачем активну електроенергію останнім було використано для утримання та обслуговування приміщень і території, на яких здійснюється господарська діяльність, а саме: здача в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "ФАРМАПЛАСТ" та Товариству з обмеженою відповідальністю "ФАРМАПЛАСТ ПЛЮС" , зварювальні роботи по ремонту приміщень та реставрації; устаткування і виготовлення нового обладнання з виробництва комбікормової продукції; опалення в приміщеннях адміністративно-побутового будинку в момент аварії твердо-паливного котла або в момент відсутності дров; кондиціювання приміщень в літній період; освітлення приміщень і території.

Колегія суддів враховує, що для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку. В матеріалах справи наявні копії акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2017 по 31.12.2017 та копії актів виконаних робіт, зі змісту яких вбачається, що до вартості орендної плати за відповідний місяць також включено і вартість використаної електроенергії відповідно до показань лічильника, зафіксованих станом на початок та кінець місяця.

Також матеріали справи містять копії податкових накладних, виписаних позивачем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМАПЛАСТ ПЛЮС" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМАПЛАСТ" , а також квитанцій про реєстрацію зазначених податкових накладних.

З наданих документів, враховуючи що, у перевіряємому періоді активна електроенергія придбавалась позивачем у постачальника ПАТ "Українська залізниця", що підтверджується податковими накладними, зазначені позивачем витрати на активну електроенергію, придбану у постачальника ПАТ "Українська залізниця", повністю співпадають з втратами активної електроенергії, вказаних у первинних документах та підтверджених даними обліку.

Окрім іншого, судовим розглядом справи встановлено, що позивачем, в якості виконавця, 01.02.2016 укладено із Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕЛЛФІТ", в якості замовника, договір №1 надання послуг, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується виконати роботи з обжигу сталевих заготовок частин будівельних конструкцій на умовах та порядку, передбачених даним договором і додатковими угодами до нього, а замовник зобов`язується прийняти та сплати вартість виконаної роботи. Виконавець зобов`язується виконати роботи з обжигу заготовок замовника власними засобами та передати оброблені заготовки за актом із зазначенням кількості продукції. Після закінчення строку дії договору обладнання повертається замовнику. Матеріали справи містять копії актів виконаних робіт, специфікацій, податкових накладних від 29.02.2016 №7, від 31.03.2016 року №5, виписаних позивачем на користь контрагента.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що піч для відпалу металевих конструкцій була виготовлена ним самостійно. При цьому, позивач не включав до складу витрат сум на придбання цього обладнання. На момент проведення робіт по відпалу металевих конструкцій було встановлено лічильник обліку електроенергії "Энергомера ЦЭ6803ВШ М7Р32 2005 р." тільки для калькуляції робіт та використана електроенергія була включена позивачем в загальний обсяг придбання (використання).

Положеннями п.199.6 ст. 199 Податкового кодексу України визначено правила цієї статті не застосовуються в разі: проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу; постачання платником податку відходів і брухту чорних і кольорових металів, які утворилися в такого платника внаслідок переробки, обробки, плавлення товарів (сировини, матеріалів, заготовок тощо) на виробництві, будівництві, розібранні (демонтажу) ліквідованих основних фондів та інших подібних операцій; проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1, пунктами 197.11 та 197.24 статті 197 цього Кодексу.

У зв`язку з цим безпідставними та нормативно необгрунтованими є доводи заявника апеляційної скарги про необхідність надання документів на обладнання, а саме на піч, відсутня її назва, марка та технічні характеристики.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про не підтвердження обставин допущення позивачем порушень зазначених перевіряючими в акті перевірки, а саме п. 198.5 ст. 198, п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, що слугувало підставою для прийняття податкового-повідомлення рішення № від 21.05.2018 на загальну суму 71855,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості прийнятого рішення про правомірності визначення позивачу суми грошового зобов`язання на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення щодо віднесення до податкового кредиту сум активної електроенергії, яка була спожита на опалення адміністративно - побутового корпуса, яке надається в оренду та при обжигу сталевих заготівок.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, які повністю дублюють аргументи, вказані у відзиві на позовну заяву без зазначення того, у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлених обставин у справі, правильність висновків суду не спростовують

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 по справі № 520/8505/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 06.06.2019.