Справа № 826/3099/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3099/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Маруліна Л.О. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Служби Безпеки України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби Безпеки України, третя особа: Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Адміністрація Державної прикордонної служби України, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати доручення Служби безпеки України від 06.04.2017 року за №14/3/3-8696 щодо заборони в`їзду в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на п`ять років;

- визнати протиправним та скасувати доручення Служби безпеки України від 24.04.2017 року за №14/10125 щодо заборони в`їзду в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на п`ять років;

- визнати протиправною та скасувати постанову Служби безпеки України від 06.04.2017 року про заборону в`їзду в Україну громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на п`ять років.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2019 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасувати доручення Служби безпеки України від 06.04.2017 року за №14/3/3-8696 щодо заборони в`їзду в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на п`ять років; визнанон протиправною та скасовано постанову Служби безпеки України від 06.04.2017 року про заборону в`їзду в Україну громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на п`ять років; в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 04.12.2013 року громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 видано посвідку на постійне проживання НОМЕР_1 , в якій відповідно до штемпелю Будьонівського РВ у м. Донецьку ГУ ДМС України в Донецькій області від 10.12.2013 року позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, позивач має картку платника податків, ідентифікаційний номер якої НОМЕР_3 .

До матеріалів справи також долучено копію свідоцтва про шлюб, укладеного на території України 09.08.2013 року із громадянкою Грузії ОСОБА_4 .

Окрім іншого, позивач володіє посвідченням водія, виданого 01.06.2016 року.

Рішенням від 27.05.2017 року пункту пропуску "Бориспіль" про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особою без громадянства (копія якого міститься у матеріалах справи) відмовлено у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 з тих підстав, що щодо нього є доручення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну. Позивач від підпису відмовився у присутності свідків.

Адвокатом позивача Лебедєвим В.В. скеровано адвокатський запит від 28.08.2017 року №41/05-17-з1 голові Державної прикордонної служби України, в якому просить повідомити наступну інформацію: чи володіє Держприкороннслужба України даними про заборону в`їзду в Україну громадянину ОСОБА_1 , якщо так, на підставі яких документів (рішень) зареєстровано заборону, з якого часу вона діє та на який термін; чи володіє Держприкороннслужба України даними про випадки застосування заборони в`їзду в Україну, якщо так, коли і на якому пункті пропуску через державний кордон України зареєстровано такі випадки; чи володіє Держприкороннслужба України даними про випадки видворення за межі України громадянина Грузії ОСОБА_1 по цей час, якщо так, на якому пункті пропуску через державний кордон України такі випадки зареєстровано; просить повідомити про всі наявні зареєстровані випадки перетинання (в`їзду та виїзду) державного кордону України громадянином Грузії Джаніашвілі Гіві Арчіловичем, дати та місця перетинання ним державного кордону.

Листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 01.09.2017 року вих.№0.64-278977/0/15-17 у відповідь на адвокатський запит від 28.08.2017 року №41/05-17-з1 повідомлено, що з 26.04.2017 року Держприкордоною службою виконуються доручення від 06.04.2017 року №14/3/3-8696 (для службового користування) та від 24.04.2017 року №14/10125 щодо заборони в`їзду в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 5 (п`ять) років (до 06.04.2022 року).

Відповідно до обліків Держприкоронслужби України наявна інформація щодо фактів застосування заборони в`їзду в Україну до громадянина Грузії ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_2 року - пункт пропуску для повітряного сполучення "Бориспіль", 01.06.2017 року - пункт пропуску для повітряного сполучення "Одеса-авіа".

Водночас, адвокатом позивача Лебедєвим В.В. скеровано адвокатський запит від 28.08.2017 року №41/05-17-з4 голові Служби безпеки України, в якому просить повідомити наступну інформацію: чи приймалося СБУ рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , якщо так, просить видати копію; чи зареєстровано є Єдиному реєстрі досудових розслідувань заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлені з іншого джерела обставини стосовно вчинення кримінального правопорушення громадянином Грузії ОСОБА_1 або його причетності до вчинення кримінального правопорушення; якщо так, то коли і за якою попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення проведено таку реєстрацію або такі реєстрації; чи розпочато досудове розслідування за наслідками реєстрації відповідних даних відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, якщо так, просить повідомити номер кримінального провадження (кримінальних проваджень) і який слідчий підрозділ здійснює досудове розслідування; чи здійснювалося повідомлення про підозру громадянину Грузії ОСОБА_1 за наслідками проведення досудового розслідування станом на час отримання цього запиту.

На запит від 28.08.2017 року №41/05-17-з4 адвоката позивача Лебедєва В.В. , листом Головного слідчого управління СБУ від 05.09.2017 року №6я-1580/2 повідомлено, що за даними Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 05.09.2017 року у кримінальних провадженнях, які розслідуються слідчими органів безпеки, повідомлення по підозру у вчиненні кримінальних правопорушень громадянину Грузії ОСОБА_1 не здійснювалося. Рішення щодо заборони в`їзду в Україну щодо нього Службою безпеки України не приймалося.

На запит адвоката Лебедєва В.В. від 28.08.2017 року №41/05-17-з5 до Генеральної прокуратури України листом від 04.09.2017 року №27/1-248вих-17 повідомлено, що відомостей про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності в якості підозрюваного, обвинуваченого не встановлено.

Вважаючи безпідставними винесеними постанову Служби безпеки України від 06.04.2017 року №14/3/3-8665, доручення Служби безпеки України від 06.04.2017 року №14/3/3-8696 та від 24.04.2017 року №14/10125, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов дійшов висновку про протиправність доручення Служби безпеки України від 06.04.2017 року за №14/3/3-8696 та постанови Служби безпеки України від 06.04.2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, аргументуючи свою позицію наступним.

Згідно статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Службу безпеки» від 25 березня 1992 року №2229-XII (надалі за текстом - «Закон №2229-XII») Служба безпеки України - це державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

Згідно частини першої статті 5, пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» від 26 грудня 2002 року №374-IV, Служба безпеки України є спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності, підставами для проведення якої є виконання визначених законом завдань щодо контррозвідувального захисту органів державної влади, правоохоронних і розвідувальних органів, охорони державної таємниці.

Статтею 2 Закону №2229-XII на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Пунктом 13 частини першої статті 24 Закону №2229-XII встановлено, що Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства визначено Інструкцією про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Служби безпеки України від 1 червня 2009 року №344, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2009 року за №785/16801 (надалі за текстом - Інструкція).

Відповідно до пункту 2 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особі (далі - рішення про заборону в`їзду) приймається в інтересах забезпечення безпеки України у разі, якщо є наявність достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення нею суспільно небезпечного діяння, незалежно від території його вчинення, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції СБ України.

Пунктом 3 Інструкції визначено, що у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду функціональним підрозділом Центрального управління, регіональним органом готується довідка.

У довідці зазначаються: 1) дані про особу, якій передбачається заборонити в`їзд в Україну: прізвище, ім`я, друге ім`я, по батькові (українськими та латинськими літерами), число, місяць, рік народження, стать, громадянство (підданство) або країна постійного проживання, а також за наявності - дані національного паспорта або іншого документа, який посвідчує особу (вид, серія, номер, орган, який видав, дата видачі), місце народження, місце роботи, посада, місце проживання, контактний телефон; 2) обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду (викладаються згідно з пунктом 2 цієї Інструкції із зазначенням фактів вчинення особою суспільно небезпечного діяння та посиланням на відповідну статтю Кримінального кодексу України); 3) в чому саме полягають інтереси забезпечення безпеки України - захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян, забезпечення охорони державної таємниці; 4) пропонований строк заборони в`їзду в Україну особі (від шести місяців до п`яти років); 5) відомості, що обґрунтовують обрання строку заборони в`їзду в Україну особі, зокрема: обставини і характер вчинення особою суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за інформаційними системами і оперативними обліками Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України та банку даних Національного центрального бюро Інтерполу в Україні; наявність родинних зв`язків в Україні (дружини або чоловіка, дітей, батьків, осіб, які перебувають під її опікою чи піклуванням); наявність майнових зобов`язань перед юридичними та фізичними особами в Україні.

Згідно пункту 4 Інструкції довідка, підготовлена регіональним органом, направляється на погодження функціональному підрозділу Центрального управління по лінії роботи.

Начальник функціонального підрозділу Центрального управління зобов`язаний не пізніше десятиденного строку погодити довідку та повернути її регіональному органу, а якщо правових підстав для прийняття рішення про заборону недостатньо - повернути довідку без погодження з відповідним письмовим обґрунтуванням.

Відповідно до пункту 6 Інструкції на підставі відомостей, викладених у довідці, у функціональному підрозділі Центрального управління, регіональному органі готується постанова про заборону в`їзду в Україну (додаток до Інструкції). Викладення інформації з обмеженим доступом у постанові не допускається.

Як свідчать матеріали справи встановлено судом першої інстанції, відповідачем не виконано приписів законодавства при складанні документів про заборону в`їзду позивачу.

Так, судом першої інстанції встановлено, що документи про заборону в`їзду в Україну позивачу не містять даних, ідентифікуючих саме позивача, як того вимагають приписи Інструкції. Оформлені відповідачем документи також містять інший напис прізвища позивача.

Відповідно до додатку до Інструкції №344 постанова має містити наступну інформацію про особу, стосовно якої вона виноситься, а саме: прізвище, ім`я, друге ім`я, по батькові (українськими та латинськими літерами), число, місяць, рік народження, стать, громадянство (підданство) або країна постійного проживання, а також за наявності - документ, що посвідчує особу, місце народження, місце роботи, посада, місце тимчасового перебування в Україні (домашня адреса, телефон).

З долученої до матеріалів справи копії оскаржуваної постанови встановлено, що при її складанні уповноваженою особою Служби безпеки України не зазначено ідентифікуючих даних особи, окрім його громадянства - Грузія, прізвища та ім`я (українськими та латинськими літерами) - " ОСОБА_1 ", "ОСОБА_1 " та дати народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що суперечить вимогам, визначених у додатку Інструкції №344 щодо оформлення та змісту постанови.

Направлення Державній прикордонній службі України доручення щодо заборони в`їзду в Україну особи забезпечується ДКР відповідно до Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон (із змінами і доповненнями) (далі також - Порядок №280), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2013 року № 280.

Абзацом 1 пункту 5 Порядку №280 передбачено, що уповноважені державні органи можуть надавати доручення щодо заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства протягом строку, встановленого уповноваженим державним органом.

Згідно з абзацом 3 пункту 7, пунктами 8-9 Порядку №280 доручення оформляються на бланку за формою згідно з додатком за підписом: Голови СБУ або його заступників, начальників функціональних підрозділів Центрального управління СБУ, що провадять оперативно-розшукову та контррозвідувальну діяльність, регіональних органів та органів військової контррозвідки, а також їх заступників.

Доручення, що надається згідно з абзацами другим - четвертим пункту 5 цього Порядку, надсилається разом із завіреною в установленому порядку копією постанови, винесеної посадовою особою відповідного уповноваженого державного органу, або рішення слідчого судді, суду.

У дорученні його ініціатором зазначаються такі відомості про особу: громадянство (підданство); прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян України - українською мовою, для іноземців та осіб без громадянства - латиницею); дата народження (день, місяць, рік); стать; місце проживання; серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий.

Доручення оформляються стосовно однієї особи із зазначенням на відповідному бланку лише одного з видів доручень, передбачених у пункті 5 цього Порядку.

Також встановлено, що за підписом першого заступника Голови СБ України начальником ГУ БКОЗ голові Державної прикордонної служби України скеровано доручення Служби безпеки України від 06.04.2017 року №14/3/3-8696 стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стать чоловіча, за видом "заборона в`їзду в Україну", строк здійснення контролю: протягом п`яти років (до 06.04.2022 року). Правовою підставою для надання доручення зазначено: контррозвідувальна справа №1411, норма закону: постанова Кабінету Міністрів України від 17.04.2013 року №280 "Про затвердження Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон", стаття 7 Закону України "Про контррозвідувальну діяльність".

З копії оскаржуваного доручення, яке мітиться у матеріалах справи, судом встановлено, що у відомостях про особу, щодо якої надається доручення також не міститься повного переліку даних, що не дає можливості ідентифікувати саме позивача, під час виконання доручення від 06.04.2017 року №14/3/3-8696 Держприкордонслужбою України.

Крім іншого, судом встановлено, що прізвище та ім`я особи, стосовно якої винесено як постанову так і доручення від 06.04.2017 року, українськими літерами зазначено як " ОСОБА_1 ", латинськими літерами як "ОСОБА_1".

Водночас, з матеріалів справи судом встановлено, що рішенням від 27.05.2017 року пункту пропуску "Бориспіль" відмовлено в перетинанні державного кордону України іноземцю або особою без громадянства на в`їзд в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , прізвище та ім`я якого латинськими літерами "Janiashvili Givi" (копія якого міститься у матеріалах справи) на підставі паспортного документу серії НОМЕР_4.

Отже, дані особи - позивача, зазначені у рішенні від 27.05.2017 року пункту пропуску "Бориспіль" різняться з даними особи, щодо якої винесено оскаржувані постанову та доручення що, окрім іншого, не може свідчити про відмову у перетинанні кордону саме тій особи, стосовно якої складено довідку та оскаржувані постанову та доручення.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем не виконано приписи Інструкції в розрізі відображення інших необхідних даних, а саме факти вчинення особою суспільно небезпечного діяння та посиланням на відповідну статтю Кримінального кодексу України.

Колегія суддів приймає до уваги доводи позивача щодо відсутності порушених щодо нього в Україні будь-яких кримінальних проваджень, постановлених судами вироків суду про притягнення до кримінальної відповідальності або оголошення його в розшук, що підтверджуються відповідями Головного слідчого управління СБУ від 05.09.2017 року №6я-1580/2 на запит від 28.08.2017 року №41/05-17-з4 адвоката позивача Лебедєва В.В. , та листом Генеральної прокуратури України від 04.09.2017 року №27/1-248вих-17 у відповідь на запит адвоката Лебедєва В.В. від 28.08.2017 року №41/05-17-з5.

Також колегія суддів наголошує, що твердження відповідача про те, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 27.11.2014 року у провадженні №К/800/47187/14 є однією з підстав для винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, спростовано як змістом довідки від 04.04.2017 року, в якій не зазначено цих обставин, так й оскаржуваними постановою та дорученням.

Щодо посилань відповідача на ймовірну співпрацю позивача із спецслужбами Російської Федерації після початку збройної агресії останньої на території України і виконання, начебто, позивачем вказівок іноземних кураторів щодо легалізації на території України, колегія суддів вважає їх безпідставними.

Як вже було зазначено, позивач безперервно проживав на території України з 2013 року, отримав усі необхідні документи на право проживання в Україні, мав водійське посвідчення та документи на підтвердження свого сімейного стану. Дійсність вказаних документів відповідачем не оспорюється.

Колегія суддів приходить до висновку, що представником відповідача не виконано обов`язок, покладений статтею 77 КАС України в частині доказування правомірності винесених суб`єктом владних повноважень оскаржуваних рішень.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби Безпеки України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 03.06.2019.