Справа № 9901/992/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 травня 2019 року № 9901/992/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Члена першої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернулась до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду з позовом до Члена першої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Маловацького Олега Володимировича (надалі також - відповідач) про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 02.01.2019 позов ОСОБА_1 в порядку ст.29 Кодексу адміністративного судочинства України передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м.Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.02.2019 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) відповідачем подано письмову позицію (відзив) по суті спору, яка залучена до матеріалів справи.

Відповідно до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

05.06.2018 до Вищої ради правосуддя надійшла дисциплінарна скарга представника позивача ОСОБА_4 щодо дисциплінарного проступку суддів Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_8, ОСОБА_5 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу матеріалу між членами Вищої ради правосуддя від 05.06.2018 скаргу передано для розгляду члену Ради ОСОБА_2

Перевіркою скарги ОСОБА_4 встановлено, що скарга не містить конкретних відомостей про наявність у поведінці суддів ОСОБА_8 та ОСОБА_5 ознак дисциплінарного проступку, які можуть бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді, а також не містить посилань на фактичні дані, що підтверджують зазначені скаржником відомості.

Членом ВРП ОСОБА_7 постановлено ухвалу від 04.07.2018 № 6576/0/18-18 про залишення без розгляду та повернення скаржнику дисциплінарної скарги ОСОБА_4 щодо суддів Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_8, ОСОБА_5

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя.

Повноваження, статус, порядок діяльності та засади організації Вищої ради правосуддя визначаються Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII (надалі - Закон №1798-VIII).

Порядок дисциплінарного провадження щодо судді врегульовано Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (надалі - Закон №1402-VIII).

Частиною 1 ст.107 Закону №1402-VIII визначено, що право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа.

Відповідно до ч.2 ст.107 Закону №1402-VIII дисциплінарна скарга подається у письмовій формі та повинна містити такі відомості: прізвище, ім`я, по батькові (найменування) скаржника, його місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв`язку; прізвище, ім`я, по батькові та посада судді (суддів), щодо якого (яких) подано скаргу; конкретні відомості про наявність у поведінці судді ознак дисциплінарного проступку, який відповідно до частини першої статті 106 цього Закону може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді; посилання на фактичні дані (свідчення, докази), що підтверджують зазначені скаржником відомості.

Згідно ст.3 Закону № 798-VIII, Вища рада правосуддя забезпечує, зокрема, здійснення дисциплінарним органом дисциплінарного провадження щодо судді; утворює органи для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів; розглядає скарги на рішення відповідних органів про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.

Статтею 42 Закону України № 1798-VIII визначено, що дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя.

Дисциплінарне провадження включає:

1) попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги;

2) відкриття дисциплінарної справи;

3) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

При здійсненні попередньої перевірки дисциплінарної скарги, член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - збирає у разі необхідності інформацію, документи, інші матеріали для перевірки викладених у скарзі обставин та складає вмотивований висновок з пропозицією про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарної справи.

Відповідно п.п.1, 2 ч.1 ст.43 Закону №1798-VIII член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач):

1) вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону та наявність підстав для залишення без розгляду дисциплінарної скарги чи відмови у відкритті дисциплінарної справи;

2) за наявності підстав, визначених пунктами 1 - 5 частини першої статті 44 цього Закону, - повертає дисциплінарну скаргу скаржнику.

Зокрема, згідно із частиною першою статті 44 Закону № 1798-VIII дисциплінарна скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, якщо:

1) дисциплінарна скарга подана з порушенням порядку, визначеного Законом України «Про судоустрій і статус суддів», або не підписана чи не містить прізвища, імені, по батькові скаржника або судді, місця проживання (місця перебування, місцезнаходження) скаржника;

2) дисциплінарна скарга не містить відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді;

3) дисциплінарна скарга не містить посилання на фактичні дані (свідчення, докази) щодо дисциплінарного проступку судді;

4) дисциплінарна скарга містить виражені у непристойній формі висловлювання або висловлювання, що принижують честь і гідність будь-якої особи;

5) у дисциплінарній скарзі порушується питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, звільненого з посади або повноваження якого припинені;

6) дисциплінарна скарга ґрунтується лише на доводах, що можуть бути перевірені виключно судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Частиною 3 даної статті передбачено, що при розгляді питання про наявність підстав для повернення дисциплінарної скарги не оцінюються достовірність відомостей про ознаки дисциплінарного проступку у поведінці судді, докази його вчинення.

Відповідно до ч.4 ст.44 Закону №1798-VIII рішення про повернення дисциплінарної скарги має бути вмотивованим та оскарженню не підлягає.

Згідно із ч.2 ст.2 Закону №1798-VIII процедурні питання здійснення Вищою радою правосуддя повноважень регулюються регламентом ВРП. Члени Ради у своїй діяльності також керуються положеннями регламенту Вищої ради правосуддя.

Згідно із п.12.2 Регламенту Вищої ради правосуддя, що затверджений рішенням ВРП від 24.01.2017 №52/0/15-17 із змінами, (далі - Регламент) з підстав, передбачених пунктами 1-5 частини першої статті 44 Закону № 1798-VIII, член Дисциплінарної палати - доповідач постановляє ухвалу про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, копія якої разом із скаргою направляється скаржнику.

Згідно із п.12.3 Регламенту попередня перевірка дисциплінарної скарги здійснюється доповідачем у розумний строк.

Пунктом 12.4 Регламенту визначено, що скарга залишається без розгляду та повертається з підстав, передбачених статтею 44 Закону.

Згідно із п.2, 3 ч.1 ст.44 Закону № 1798-VIII така дисциплінарна скарга залишається без розгляду.

З огляду на викладені вище норми права, на члена ВРП фактично покладено обов`язок залишити без розгляду дисциплінарну скаргу, яка не відповідає вимогам законодавства.

Відтак, відповідно до норм Законів №1798-VIII та №1402-VIII відповідачем постановлено ухвалу від 04.07.2018 №6576/0/18-18 про залишення без розгляду та повернення скаржнику дисциплінарної скарги ОСОБА_4 щодо суддів Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_8, ОСОБА_5

Відповідно ч.4 ст.44 Закону №1798-VIII рішення про повернення дисциплінарної скарги оскарженню не підлягає.

Таким чином, ухвала про залишення без розгляду дисциплінарної скарги та повернення її скаржникові оскарженню не підлягає.

Відповідно до ст.ст.51, 52 Закону №1798-VIII оскарженню підлягає тільки рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі та рішення Вищої ради правосуддя, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати.

Тобто, ухвала члена ВРП ОСОБА_2 від 04.07.2018 №6576/0/18-18 не може бути самостійним предметом судового розгляду.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи державної влади (...) зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).

За приписами п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 53 Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» зазначено, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, зокрема щодо умов прийнятності скарг, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), n. 57, Series A, № 93; n. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Закон України №1402-VIII визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно із ст.1 Закону України №1402-VIII судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом.

Статтею 2 Закону №1402-VIII визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.7 Закону №1402-VIII кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Стаття 8 Закону №1402-VIII визначає, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до ч.3 ст.27 Кодексу адміністративного судочинства України підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом.

Статтею 266 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, Вищої ради правосуддя, як колегіального незалежного конституційного органу державної влади та суддівського врядування.

Цією статтею кодексу встановлено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо, зокрема, законності дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя; законності актів Вищої ради правосуддя; законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.

Повноваження кожного органу законодавчої, виконавчої та судової влади не є безмежними, а визначаються Конституцією та законами України. Відтак,

суди не мають права розглядати вимоги, які не належать до їх юрисдикції, визначеної законом.

При цьому, можливість оскарження ухвали про повернення дисциплінарної скарги обмежується Законом №1798-VIII, зокрема ст.44 цього Закону встановлено, що такі рішення оскарженню не підлягають взагалі.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_4 при реалізації свого право на звернення до Вищої ради правосуддя із дисциплінарної скаргою на дії суддів Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_8 ., ОСОБА_5 , відповідачем не вчинялись перешкоди у зверненні та реалізації свого права на таке звернення.

Представником відповідача наголошено на тому, що подальший розгляд уповноваженим органом дисциплінарної скарги не породжує ніяких прав та обов`язків по відношенню до скаржника. Заявник за дисциплінарною скаргою не є суб`єктом дисциплінарного провадження у розумінні зазначених вище норм законодавства.

Разом з тим, скаржник не обмежений правом повторно звернутися до Вищої ради правосуддя із дисциплінарною скаргою.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № П/800/526/17 та від 19.04.2019 у справі № 800/570/17.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне

обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Тобто, до суду має право звертатися особа, яка вважає, що її права чи інтереси порушуються суб`єктом владних повноважень, його посадовою особою.

При цьому, особа повинна обґрунтувати, в чому саме полягає порушення її прав та інтересів.

Як встановлено судом, до Вищої ради правосуддя із дисциплінарною скаргою на дії суддів Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_8, ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_4

Позов про скасування ухвали члена ВРП ОСОБА_2. від 04.07.2018 №6576/0/18-18, постановленої за результатом попередньої перевірки дисциплінарної скарги ОСОБА_4 подано ОСОБА_1 , однак матеріали справи не містять довіреності чи інших документальних підтверджень того, що ОСОБА_1 є представником ОСОБА_4

Матеріали дисциплінарної скарги ОСОБА_4 не містить підтверджень, що останній діє в інтересах ОСОБА_1 , що, на думку суду, свідчить про відсутність порушених прав чи інтересів позивача.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки, адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Члена першої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Маловацького Олега Володимировича про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_3 ).

Відповідач: Член першої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 ).

Суддя І.В. Смолій