Справа № 460/784/19
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2019 року м. Рівне №460/784/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Друзенко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправною відмови зарахувати (включити) до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді, отримання щомісячного довічного грошового утримання та доплату за вислугу років, половину періоду навчання у Львівському державному університеті ім.І.Франка 2 роки 5 місяців і 26 днів з 25.08.1979 по 17.08.1984, а також 11 місяців 26 днів роботи на посаді секретаря судового засідання народного суду Жидачівського району Львівської області з 05.09.1978 по 01.09.1979, та збільшити розмір доплати за вислугу років з 70 % до 80 % від посадового окладу; зобов`язання зарахувати вказані період роботи до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді, отримання щомісячного довічного грошового утримання та доплату за вислугу років; зобов`язати, починаючи з 28.02.2019, здійснити перерахунок (збільшити) розмір доплати за вислугу років із 70 % до 80 % від посадового окладу та зобов`язати перерахувати належне щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в цілому, виходячи з розміру доплати за вислугу років 80% від посадового окладу; зобов`язання всі подальші перерахунки щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проводити, виходячи з права на те, що сукупний стаж роботи на посаді судді , який дає право на відставку судді, отримання щомісячного довічного грошового утримання та доплату за вислугу років, складає 34 роки 5 місяців 10 днів, стаж роботи, який дає право на доплату за вислугу років, становить 35 років 5 місяців 6 днів, а розмір доплати за вислугу років, починаючи з 28.02.2019 складає 80 % від посадового окладу судді.

Ухвалою судді від 08.04.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що з вересня 2016 року позивач звільнений з посади судді Апеляційного суду Рівненської області у відставку. Повідомлено, що при визначенні стажу роботи на посаді судді, який дає право на доплату за вислугу років та відповідне соціальне забезпечення за вислугу років, не було враховано половину строку навчання за денною формою та період роботи на посаді секретаря судового засідання. Вважає протиправною відмову пенсійного органу у зарахуванні вказаних періодів до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на доплату за вислугу років та відповідне соціальне забезпечення за вислугу років, а тому просить в судовому порядку зобов`язати здійснити таке зарахування.

Відповідач у відзиві на позов зауважив, що ОСОБА_1 є одержувачем щомісячного довічного грошового утримання. Розмір щомісячного довічного утримання судді у відставці обчислено на підставі довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданих Апеляційним судом Рівненської області, та з урахуванням постанови Рівненського міського суду від 07.02.2017. Зазначено, що перерахунок доплати за вислугу років суддям не належить до повноважень органів Пенсійного фонду України, тому для здійснення з 28.02.2019 зазначеного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці немає підстав. За наведеного, відповідач просив в задоволенні позовних вимог, відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

Постановою Верховної Ради України №3775 від 23.12.1993 ОСОБА_1 був обраний суддею Рівненського обласного суду. Постановою Верховної Ради України №1633 від 18.03.2004 обраний суддею Апеляційного суду Рівненської області безстроково.

Постановою Верховної Ради України №1515 від 08.09.2016 позивач був звільнений з посади судді у зв`язку з із поданням заяви про відставку, та у зв`язку з чим йому було призначене довічне грошове утримання.

Постановою Рівненського міського суду від 07.02.2017 у справі №569/13064/16-а, яка набрала законної сили, зобов`язано Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % заробітної плати судді, починаючи з 20.09.2016.

На виконання рішення суду органом Пенсійного фонду з 20.09.2016 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 90% від суми заробітної плати судді та проведено відповідний перерахунок (а.с.40).

Як свідчать матеріали справи, при визначенні стажу позивача як судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховано: роботу позивача на посаді стажиста старшого слідчого прокуратури м.Рівне за період з 17.09.1984 по 16.09.1985, старшого слідчого прокуратури м.Рівне за період з 17.09.1985 по 03.08.1986, помічника прокурора Рівненської області по нагляду за виконанням законів щодо неповнолітніх за період з 04.08.1986 по 08.05.1992, слідчого прокуратури Сколівського району за період з 11.05.1992 по 31.05.1992, старшого слідчого прокуратури Львівської області за період з 01.06.1992 по 29.07.1992, помічника прокурора Рівненського району за період з 31.07.1992 по 04.11.1992, старшого помічника прокуратури м.Рівне за період з 05.11.1992 по 10.01.1994, судді Рівненського обласного суду за період з 10.01.1994 по 09.07.2001 та судді Апеляційного суду Рівненської області за період з 10.07.2001 по 19.09.2016 (а.с.27).

Водночас, 28.02.2019 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду з заявою про зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання і доплату за вислугу років, половину періоду навчання за денною формою навчання та період роботи на посаді секретаря судового засідання, що у свою чергу, матиме наслідком збільшення розміру доплати за вислугу років із 70% до 80% від посадового окладу (а.с.8-10).

Листом від 28.03.2019 за №142/10 позивачу відмовлено у зарахування вказаних періодів роботи до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання і доплату за вислугу років (а.с.19-21).

Не погоджуючись з правомірністю дій відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Як передбачено частинами третьою-п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Втім, згідно п.25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

В свою чергу, за правилами частин другої, п`ятої статті 133 Закону №2453-VI, суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Також абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI, в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

В свою чергу, у відповідності до положень частини першої статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень цього Закону, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

В частині четвертій статті 43 вищезазначеного Закону передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

У відповідності до статті 1 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" №594/95 від 10.07.1995 передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної в частині четвертій статті 43 Закону України "Про статус суддів" половини строку навчання на денному відділенні у вищих юридичних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також, у відповідності до Указів Президента України №584/95 від 10.07.1995 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та №1061/2002 від 25.11.2002 "Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584", до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Таким чином, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, періоду проходження строкової служби та роботи на посадах прокурорів, а також половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 27.02.2018 у справі №127/20301/17, від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 20.03.2018 у справі № 520/5814/17, від 22.03.2018 року у справі №520/5412/17, від 22.05.2018 у справі №490/1719/17, від 17.10.2018 у справі № 140/263/17, від 09.11.2018 у справі №751/11448/16-а, від 20.12.2018 у справі №751/7138/17.

Судом встановлено, що позивач в період з 25.08.1979 по 17.08.1984 навчався на юридичному факультеті Львівського державного університету ім.І.Франка за денною формою навчання (загальний строк навчання 4 роки 11 місяців і 23 дні).

Однак при призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання відповідач не зарахував половини вказаного строку навчання у вищому навчальному закладі (2 роки 5 місяців і 26 днів).

Як свідчать матеріали адміністративної справи, для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці органом Пенсійного фонду України був зарахований лише стаж позивача на посаді судді 31 рік 11 місяців 14 днів та, відповідно, йому призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90%.

З огляду на наведене, фактично стаж, який давав позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, становить 34 роки 5 місяців 10 днів.

Щодо періоду роботи позивача з 05.09.1978 до 01.09.1979 на посаді секретаря судового засідання народного суду Жидачівського району Львівської області, то суд зауважує, що вказаний стаж роботи давав право позивачу на отримання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки у відповідності до частини шостої статті 44 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.11.2018 у справі №134/1835/16-а.

Так, відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994, Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №559 від 20.06.2012 та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №229 від 25.03.2016, час перебування на посадах працівників апаратів судів зараховується до стажу державної служби.

Як встановлено судом з матеріалів позову, стаж роботи позивача з 05.09.1978 по 01.09.1979 на посаді секретаря судових засідань народного суду Жидачівського району Львівської області - 11 місяців 26 днів, повинен зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на доплату за вислугу років.

Відповідно до ст.133 Закону "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Такими чином, загальний стаж позивача, який дає право на щомісячну доплату за вислугу років становить 35 років 5 місяців 6 днів, що в свою чергу передбачає виплату у розмірі 80 відсотків посадового окладу.

Згідно з матеріалами справи, до суддівської винагороди, з якої позивачу обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, входить доплата за вислугу років у розмірі 70 відсотків (а.с.38,39), а отже щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці слід перерахувати, виходячи з розміру 80 відсотків.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За приписами статей 11, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна /юридична або фактична/ ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIII, а саме, "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" (№44277/98). У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02). У пункті 52 рішення у справі "Щокін проти України" (№23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Скордіно проти Італії" (№36813/97).

Не зарахувавши до стажу роботи судді, що дає право позивачу на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у вищому навчальному закладі та не зарахувавши до стажу, який дає право на доплату за вислугу років, період роботи на посаді секретаря судового засідання, відповідач протиправно звузив обсяг прав позивача, гарантованих йому Конституцією України, а відтак позовні вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню.

За наведеного суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов`язок зарахувати до стажу, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання на денному відділенні Львівського державного університету ім.І.Франка - 2 роки 5 місяців і 26 днів та до стажу, який дає право на доплату за вислугу років, період роботи на посаді секретаря судового засідання народного суду Жидачівського району Львівської області - 11 місяців 26 днів.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позивач на момент звільнення у відставку мав стаж роботи, який дає право на доплату за вислугу років - 35 років 5 місяців 6 днів, а отже слід також зобов`язати відповідача починаючи з 28.02.2019 (з дати звернення позивача) здійснити позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру доплати за вислугу років у розмірі 80% від посадового окладу, з урахуванням виплачених сум.

З огляду на наведене, позовні вимоги у відповідній частині підлягають до задоволення повністю.

Водночас, щодо вимоги зобов`язання всі подальші перерахунки щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проводити, виходячи з права на те, що сукупний стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді, отримання щомісячного довічного грошового утримання та доплату за вислугу років, складає 34 роки 5 місяців 10 днів, стаж роботи, який дає право на доплату за вислугу років, становить 35 років 5 місяців 6 днів, а розмір доплати за вислугу років, починаючи з 28.02.2019 складає 80 % від посадового окладу судді, то підстави для її задоволення у суду відсутні.

Так, відповідно до ст.55 Конституції України право на захист це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом".

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань. Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Тобто, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість такого порушення в майбутньому, а тому вимога про зобов`язання певним чином проводити усі подальші перерахунки щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на думку суду, є передчасною, адже спір в цій частині фактично не існує.

Більше того, після набрання зазначеним рішенням законної сили, відповідач і так буде зобов`язаний враховувати відповідний стаж роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку судді, отримання щомісячного довічного грошового утримання та доплати за вислугу років.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

За правилами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 614,72 грн. відповідно до квитанції №1665823 від 05.04.2019 підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (, вул..Яворницького,34, м.Рівне, 33001) задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області зарахувати (включити) ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді, отримання щомісячного довічного грошового утримання та доплату за вислугу років, половину періоду навчання у Львівському державному університеті ім. І. Франка 2 роки 5 місяців і 26 днів (з 25 серпня 1979 року по 17 серпня 1984 року), а також зарахувати (включити) до стажу роботи, який дає право на доплату за вислугу років, 11 місяців і 26 днів роботи на посаді секретаря судового засідання народного суду Жидачівського району Львівської області (з 5 вересня 1978 року по 1 вересня 1979 року) та збільшити розмір доплати за вислугу років з 70 % до 80 % від посадового окладу.

Зобов`язати Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області зарахувати (включити) ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді, отримання щомісячного довічного грошового утримання і доплату за вислугу років, половину періоду навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І. Франка 2 роки 5 місяців і 26 днів (з 25 серпня 1979 року по 17 серпня 1984 року), що, включаючи час роботи Буцяка Зеновія Івановича на посадах судді, слідчого та прокурора протягом 31 року 11 місяців і 14 днів, у сукупності складе 34 роки 5 місяців і 10 днів.

Зобов`язати Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області зарахувати (включити) ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на доплату за вислугу років, 11 місяців і 26 днів його роботи на посаді секретаря судового засідання народного суду Жидачівського району Львівської області (з 5 вересня 1978 року по 1 вересня 1979 року), що, включаючи час роботи ОСОБА_1 на посаді судді, слідчого, прокурора та половину строку навчання (разом 34 роки 5 місяців і 10 днів), у сукупності складе 35 років 5 місяців і 6 днів, і тягне за собою збільшення розміру доплати ОСОБА_1 за вислугу років із 70% до 80% від посадового окладу.

Зобов`язати Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України починаючи з 28.02.2019 здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, збільшивши розмір доплати за вислугу років із 70% до 80% від посадового окладу і провести виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру доплати за вислугу років у розмірі 80% від посадового окладу, з урахуванням виплачених сум.

В частині позовних вимог про зобов`язання всі подальші перерахунки щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проводити, виходячи з права позивача на те, що: сукупний стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді, отримання щомісячного довічного грошового утримання та доплату за вислугу років складає 34 роки 5 місяців і 10 днів; стаж роботи, який дає право на доплату за слугу років, становить 35 років 5 місяців і 6 днів; а розмір доплати за вислугу років починаючи з 28 лютого 2019 року складає 80% від посадового окладу судді, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області судові витрати у вигляді судового збору в сумі 614,72 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 08 травня 2019 року.

Суддя Друзенко Н.В.