Справа № 464/2010/19
Суддя: Дулебко Н. І.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/2010/19
пр.№ 2-а/464/101/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2019 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого - судді Дулебка Н.І.,

секретар судового засідання - Кравс С.В.,

за участі представника позивача - Леонтьєва О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача УПП у Львівській області ДПП про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії НК №504274 від 25.03.2019. В обґрунтування позову покликався на те, що вказаною постановою визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 (виправлено на ч. 4) ст. 126 КУпАП, ч. 6 ст. 121 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Так, згідно з оскаржуваною постановою, останній 25.03.2019 о 03:30 год на вул. Зелена, 35 у м. Львові, керував автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , з номерним знаком, який не освітлювався у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості, а також будучи позбавленим права керування, чим порушив вимоги пунктів 2.1 а, 2.9 в ПДР. Вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в зазначений в оскаржуваній постанові день та час автомобілем не керував, так як позбавлений прав керування транспортними засобами постановою Сихівського районного суду м. Львова від 31.08.2018. Ствердив, що за кермом автомобіля перебував його товариш ОСОБА_2 , а він знаходився на пасажирському сидінні. Зупинившись біля клубу «Метро», що на вул. Зелена у м. Львові, до ОСОБА_2 зателефонувала дружина, після чого останній припаркував автомобіль на узбіччі та поїхав додому на таксі, а він, в свою чергу, пішов на дискотеку поблизу готелю «Жорж». Проте, пробувши там деякий час, згадав, що залишив в автомобілі телефон. Сівши в автомобіль, мав намір зателефонувати до друзів, щоб ті його забрали, однак, у цей момент підійшли інспектори поліції. Окрім цього, вказав, що при винесенні оскаржуваної постанови поліцейськими порушені вимоги щодо її складання, винесення та заповнення. Так, допущені в постанові виправлення перешкоджають її правильному прочитанню та осмисленню. Вказав, що в постанові зазначено про керування транспортним засобом без прав керування, проте в пункті 2.1 ПДР нічого не сказано про позбавлення права керування транспортними засобами. Окрім цього, поліцейським не складено протокол, а відтак винесення лише самої постанови позбавило його права ознайомитися із доказами вчинення правопорушення, чим також порушено права, передбачені ст. 286 КУпАП. Вважає, що правил дорожнього руху не порушував, а зазначення в постанові, що він керував автомобілем з неосвітленим номерним знаком, не відповідає дійсності. У зв`язку з чим, просив суд скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, що викладені у позові та відповіді на відзив, в якій вказав на відсутність доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 126, ч. 6 ст. 121 КУпАП. Окрім цього, зазначив, що на відео (файл_033247А) позивач виходить з невідомо яких дверей автомобіля через певний час після закінчення попередньої відеозйомки. Також, поліцейськими не зафіксовано на нагрудні відеореєстратори того, як вони підійшли до автомобіля, хто сидів за кермом та перебував у салоні автомобіля. Окрім цього, номерний знак на автомобілі марки «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , освітлений, чистий, добре видно літери й цифри (файл_032746А на 03 хв. 42 с.), а відтак зупинка транспортного засобу була безпідставною, оскільки водій не допустив жодних порушень правил дорожнього руху. Також, поліцейський не надав ОСОБА_1 можливості ознайомитися з матеріалами правопорушення, про що свідчить відеозапис на файлі , тим самим порушив його право на захист, а також на ознайомлення з доказами, що стали підставою для винесення оскаржуваної постанови, не склав протокол про вчинення адміністративного правопорушення та не встановив керування автомобілем саме позивачем. Натомість до позивача застосовано адміністративне затримання та він протягом трьох годин перебував у відділі поліції. При цьому, затримання позивача відбулося раніше, ніж зазначено в протоколі затримання. Окрім цього, зазначив, що поліцейські, не увімкнувши нагрудні відеореєстратори, визнали позивача винним на місці зупинки. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надійшов відзив, в якому позовні вимоги не визнав. Вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що останній не керував транспортним засобом і як наслідок не міг порушити пункти 2.1 а, 2.9 в ПДР, оскільки такі спростовуються відеоматеріалами, що містяться на автореєстраторі службового автомобіля, на яких серед іншого зафіксовано момент зупинки транспортного засобу позивача та його перебування за кермом автомобіля. Окрім цього, заперечив покликання позивача на обов`язковість складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки такий при розгляді органами Національної поліції адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до частин 2, 5 ст. 158 КУпАП не складається. Вважає, що факт наявності в оскаржуваній постанові виправлень у графі кваліфікації правопорушення не може бути підставою для її скасування, оскільки правопорушення, вчинені позивачем, детально описані у графі «суть правопорушення» і наведений опис відповідає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, оглянувши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав.

Постановою серії НК №504274 від 25.03.2019, складеною інспектором Гороном О.С., позивача ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121 КУпАП, ч. 4 ст. 126, та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до такої постанови, ОСОБА_1 25.03.2019 о 03:30 год на вул. Зелена, 35 у м. Львові керував автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , з номерним знаком, який не освітлювався у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості, а також будучи позбавленим права керування, чим порушив вимоги пунктів 2.1 а, 2.9 в ПДР.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положеннями ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій серед іншого зобов`язаний перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.

Згідно з п. 2.9 в Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною 6 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність серед іншого за керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Допитаний в судовому засіданні як свідок інспектор УПП у Львівській області ДПП Горон О.С. дав показання про те, що під час патрулювання від піших патрулів надійшло орієнтування про те, що водій автомобіля марки «Mitsubishi», р.н. НОМЕР_1 , здійснює керування в стані алкогольного сп`яніння. Рухаючись за вказаним транспортним засобом, на відстані 20 м номерний знак такого проглядався частково, що після зупинки автомобіля не заперечував водій. Окрім цього, ОСОБА_1 пред`явив посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, після чого встановлено, що останній позбавлений права керування транспортними засобами. Ствердив, що спочатку позивач визнавав вчинення правопорушення та не бажав захисника, а тому підстав для використання відеофіксації не було, проте, в подальшому позивач став агресивно себе поводити та заперечував, що керував транспортним засобом.

Допитаний в судовому засіданні як свідок інспектор УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_4 . дав аналогічні за змістом показання. Ствердив, що підставою для зупинки транспортного засобу позивача стало часткове неосвітлення номерного знака та орієнтування пішого патруля про можливе керування водієм автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Після перевірки документів водія встановлено, що останній позбавлений прав керування транспортними засобами за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Окрім цього, вказав, що в салоні автомобіля знаходився лише водій. Зазначив, що спочатку ОСОБА_1 не заперечував, що перебував за кермом автомобіля, проте під час складання адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема, після прибуття свідків, почав заперечувати факт перебування за кермом.

На підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, відповідачем надано суду відеозаписи обставин, що зафіксовані у постанові.

Так, з відеозапису, зафіксованого на відеореєстратор службового автомобіля відповідача, встановлено, що службовий автомобіль рухався за автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , в якого частково не функціонувала підсвітка заднього номерного знака, підсвітка наявна лише з лівої сторони номерного знака. Окрім цього, встановлено, що після зупинки вказаного автомобіля, з місця водія автомобіля вийшов позивач, який не вчинив жодних дій для усунення такої несправності. Будь-які інші особи з автомобіля протягом усього часу зупинки не виходили.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 про те, що керування транспортним засобом 25.03.2019 о 03:30 год не здійснював та автомобіль був припаркований на вул. Зелена у м. Львові не відповідають дійсності. Окрім цього, таким відеозаписом спростовуються доводи позивача про безпідставну зупинку транспортного засобу.

З огляду на викладене, позивачем порушено вимоги п. 2.9 в ПДР, чим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Пунктом 2.1 а Правил дорожнього руху визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

В ході розгляду справи встановлено, що постановою Сихівського районного суду м.Львова від 31.08.2018 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Окрім цього, як видно з позовної заяви, відсутність права керування транспортними засобами не заперечується позивачем.

Що стосується виправлень, які містяться в оскаржуваній постанові в частині, за якою кваліфіковано правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП, а саме з ч. 3 на ч. 4, то такі не можуть бути підставою для скасування постанови, оскільки суть вчиненого позивачем правопорушення, зазначена в постанові, відповідає складу адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, оскільки в ході судового розгляду встановлено факт керування позивачем автомобілем марки «Mitsubishi», р.н. НОМЕР_1 , та останній позбавлений права керування транспортними засобами, а відтак в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

За змістом положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.3 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу. Згідно з ч.2 та ч.4 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених ч.1 та ч.2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.

Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Стаття 258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що у спірних правовідносинах протокол про адміністративне правопорушення не складається, а виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 4 ст. 126 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Враховуючи усе вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про наявність достатніх доказів для висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 4 ст. 126 КУпАП, а відтак в задоволені позову необхідно відмовити.

Інші доводи позивача та його представника щодо допущених інспектором порушень при розгляді справи про адміністративне правопорушення висновків суду не спростовують та не змінюють. На дослідженні будь-яких інших доказів сторони не наполягали.

Керуючись статтями 9, 72-74, 77, 121, 139, 134, 242, 244-246, 286 КАС України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (м. Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.