Справа № 826/11972/17
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,
при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним рішення Міністерства оборони України від 27.01.2017 про відмову у виплаті ОСОБА_1 (дружині загиблого/померлого інваліда війни 1 групи від поранення, отриманого при виконанні обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку) одноразової грошової допомоги у разі загибелі, згідно з п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМ України від 28.05.2008 № 975 (в разі встановлення інвалідності ОСОБА_2 після його звільнення з військової служби, але внаслідок поранення, отриманого при виконанні обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку і причина його смерті пов`язана з цим захворюванням);
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу згідно з п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМ України від 28.05.2008 № 975 (в разі встановлення інвалідності ОСОБА_2 після його звільнення з військової служби, але внаслідок поранення, отриманого при виконанні обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку і причина його смерті пов`язана з цим захворюванням).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2019 позов задоволено частково: визнано протиправним рішення Міністерства оборони України від 27.01.2017 про відмову у виплаті ОСОБА_1 (дружині загиблого померлого інваліда війни 1 групи від поранення, отриманого при виконанні обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку) одноразової грошової допомоги у разі загибелі, згідно з п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМ України від 28.05.2008 № 975 (в разі встановлення інвалідності ОСОБА_2 після його звільнення з військової служби, але внаслідок поранення, отриманого при виконанні обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку і причина його смерті пов`язана з цим захворюванням); в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позову як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 в період з 22.06.1983 по 13.02.1985, що підтверджується довідкою Центрального прикордонного архіву ФСБ Росії від 16.02.2007 № 21/59/К-4694 (а.с. 41).
Відповідно до постанови Центральної військово-лікарської комісії МО України від 10.06.1996 поранення отримане ОСОБА_2 пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (а.с. 43).
Відповідно до довідки сер. МСЕ - серія 2-20ЛИ № 051085 від 14.02.2000 ОСОБА_2 встановлено першу групу інвалідності з 07.02.2000, пов`язаної з пораненням отриманого при виконанні обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (а.с. 45).
Також, відповідно до копії посвідчення від 22.02.2000 серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є інвалідом першої групи, безстроково (а.с. 44).
Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 (а.с. 19).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 10.05.2000 НОМЕР_3 (а. с. 48).
Відповідно до довідки обласної МСЕК про встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 від 29.08.2007 № 139, причина смерті пов`язана із захворюванням пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (а.с. 46).
Позивач з метою отримання одноразової грошової допомоги внаслідок смерті чоловіка, згідно з п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМ України від 28.05.2008 № 975 зверталась із заявами до військового комісаріату.
Так, зокрема, за результатом розгляду заяви позивача та доданих до неї документів до Харківського обласного військового комісаріату про виплату одноразової грошової допомоги Міністерством оборони України було прийнято рішення оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 27.01.2017 № 4, у п. 38 якого зазначено, що дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), відмовлено в призначені одноразової грошової допомоги, оскільки на день смерті він не був військовослужбовцем. Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 10.05.2000 смерть настала 05.05.2000, тоді як ОСОБА_2 звільнений зі строкової військової служби з Прикордонних військ КДБ СРСР 15.02.1985. Стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця, а не осіб звільнених зі служби (а.с. 20).
Позивач вважаючи протиправною відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок смерті її чоловіка, звернулась до суду першої інстанції з позовом для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, допомога, яка не була призначена, призначається і виплачується в установленому порядку, який діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги (дата смерті ОСОБА_2 ). У той же час, днем смерті ОСОБА_2 є 05.05.2000. При цьому, оскільки ОСОБА_1 у період з 05.05.2000 по 05.05.2003 не зверталась про виплату одноразової грошової допомоги, то у задоволенні позову необхідно відмовити.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, є незаконним та порушує права позивача на отримання такої допомоги.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до статті 41 цього Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно із ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на момент звернення позивача за одноразовою допомогою), порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);
- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
У відповідності до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, чинним на момент звернення позивача до відповідача законодавством України, яке регулює питання виплати одноразової грошової допомоги, передбачено, що така допомога, у разі коли право на її отримання виникло до набрання чинності зазначеним Порядком, та відповідно ця допомога не була призначена, вона призначається у порядку, який діяв станом на день виникнення у особи права на одноразову грошову допомогу. Одночасно закріплено, що днем виникнення права та допомогу, є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Відтак, для з`ясування питання, які норми та в якій редакції необхідно застосовувати до правовідносин, які виникли між сторонами, потрібно встановити дату смерті, яка відповідно є днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.
З свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 10.05.2000 вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48).
Відповідно до довідки обласної МСЕК про встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 від 29.08.2007р. № 139, причина смерті пов`язана із захворюванням пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (а.с. 46).
Реалізовуючи своє право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю чоловіка, позивач звернулась через військовий комісаріат до Міністерства оборони України, однак, відповідач відмовив їй в отриманні такої допомоги, вважаючи, що позивач не набула такого права, оскільки на день смерті її чоловік не був військовослужбовцем. Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 10.05.2000 смерть настала 05.05.2000, тоді як ОСОБА_2 звільнений зі строкової військової служьи з Прикордонних військ КДБ СРСР 15.02.1985. Стаття 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця, а не осіб звільнених зі служби.
Однак, такі висновки відповідача не мають правового підґрунтя, з огляду на те, що на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата смерті, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на дату смерті, а саме Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ.
Статтею 16 Закону № 2011-XII, в редакції чинній на дату смерті, було передбачено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Закону України № 2011-XII Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 19.08.1992 № 488, якою установлено умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум.
Пунктом 1 вказаної постанови (у редакції, чинній на дату смерті) передбачено, що державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, проводиться установами Української державної страхової комерційної організації (Укрдержстраху) за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Національній гвардії, Державному комітетові у справах охорони державного кордону, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України.
Згідно пунктів 3, 4 постанови № 488, розмір щорічних страхових платежів установлюється правлінням Укрдержстраху за погодженням з страхувальниками. Страхові платежі сплачуються страхувальниками щомісячно до 25 числа в розмірі 1/12 частини річної суми.
У відповідності до пункту 6 Постанови № 488, установи Укрдержстраху виплачують страхові суми: а) у разі загибелі або смерті застрахованого його спадкоємцям у розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня на час загибелі або смерті; б) у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
При цьому, приписами пункту 7 цієї ж постанови закріплено, що вимоги щодо виплати страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити установам Укрдержстраху протягом трьох років з дня настання страхової події.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що законодавством України, чинним на момент смерті чоловіка позивача було передбачено виплату страхової суми, яка за своєю правовою природою є ідентичною одноразовій грошовій допомозі, існуючій зараз.
Разом з цим, чинним на момент смерті чоловіка позивача законодавством, було встановлено строк на звернення за страховими виплатами, а саме - три роки. Тобто, беручи до уваги ту обставину, що смерть настала 05.05.2000, передбачений термін реалізації її права на страхові виплати сплив 06.05.2003.
При цьому, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення позивачем дій спрямованих на реалізацію свого права та отримання такої страхової суми.
За таких обставин, правові підстави для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі загибелі, згідно з п. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМ України від 28.05.2008 № 975 (в разі встановлення інвалідності ОСОБА_2 після його звільнення з військової служби, але внаслідок поранення, отриманого при виконанні обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку і причина його смерті пов`язана з цим захворюванням) відсутні, з огляду на що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Однак, як вбачається з оскаржуваного рішення, підставою для його прийняття були зовсім інші, ніж вищевикладені обставини, тобто відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення посилався на редакцію закону, яка не підлягала застосуванню до позивача.
З огляду на те, що позивач немає права на одноразову грошову допомогу, оскільки позивач мала можливість отримати страхову суму, однак не скористалась своїм правом в строки визначені законодавством, однак враховуючи той факт, що в основу оскаржуваного рішення покладено норми законодавства, які не підлягали застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів приходить до висновку про протиправність оскаржуваного рішення, як такого, що прийняте з порушенням вимог законодавства.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2019 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 30.05.2019.