Справа № 200/5602/19-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2019 р. Справа№200/5602/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання вчинити дії щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання вчинити дії щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Просив визнати право ОСОБА_1 на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на загальних підставах; зобов`язати Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснювати на загальних підставах нарахування та виплату належного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання на рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 у Публічному акціонерному товаристві «Альфа Банк»; зобов`язати Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виключити з пенсійної справи ОСОБА_1 позначку про те, що він є переселенцем з 04.06.2016 року; визнати протиправною вимогу Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо повернення ОСОБА_1 надмірно переплачених грошових коштів за період з 04.06.2016 року по 30.04.2019 року в сумі 813086,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в квітні 2019 року Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області заперечило право ОСОБА_1 на отримання ним щомісячного довічного грошового утримання на загальних підставах. Позивач отримав повідомлення відповідача від 16 квітня 2019 року за № 98, в якому відповідач повідомив, що вніс до пенсійної справи ОСОБА_1 позначку, що він є переселенцем з 04.06.2016 року. Крім того відповідач вимагає ОСОБА_1 повернути, начебто, переплачені грошові кошти за період з 04.06.2016 року до 30.04.2019 року в сумі 813086, 07 грн. Отже, на думку позивача, Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області фактично заперечує його право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці на загальних підставах та вимагає повернути грошові кошти отримані як довічне грошове утримання, зокрема ті, які він отримав на виконання рішень судів, та на законних підставах.

24 квітня 2019 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторони отримали ухвали про відкриття провадження в справі, що підтверджується поштовими повідомленнями.

16 травня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що виключення статусу внутрішньо переміщеної особи є повноваженням органу соціального захисту населення. Тому для виключення із пенсійних даних відомостей про статус внутрішньо переміщених осіб, позивачу необхідно звертатись до управління соціального захисту населення із відповідною заявою. Крім того відповідач зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за яким ставиться під сумнів сама сутність зміну права на соціальний захист. Не вважає свої дії протиправними, а отже просить відмовити у задоволені позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року закрито провадження у даній справі в частині позовної вимоги щодо визнання права ОСОБА_1 на отримання щомісячного довічного грошового утримання у відставці на загальних підставах.

Сторонами не були надані клопотання щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Отже, відповідно до ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу за правилами спрощеного провадження.

Дослідивши заяви по суті справи, письмові докази, наявні у справі, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Згідно рішення Донецької обласної ради від 16.12.1993 року ОСОБА_1 був обраний на посаду судді Селидівського міського суду Донецької області. Указом Президента України № 792/99 від 05.07.1999 року призначений заступником голови Селидівського міського суду Донецької області. Постановою Верховної Ради України № 2286-ІІІ від 22.02.2001 року був обраний на посаду судді Донецького обласного суду безстроково та з 12.03.2001 року зарахований до штату судової колегії в кримінальних справах Донецького обласного суду згідно наказу голови Донецького обласного суду № 70 від 11.03.2001 року (з 20.08.2001 року апеляційний суд Донецької області). З 04.05.2005 року був переведений на посаду судді судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Донецької області згідно наказу голови суду № 139к від 28.04.2005 року.

Після припинення діяльності апеляційного суду Донецької області у м. Донецьк в жовтні 2014 року та у зв`язку з переміщенням місця розташування апеляційного суду Донецької області, позивач 14 листопада 2014 року написав заяву на переведення ОСОБА_1 до нового місця розташування апеляційного суду в м. Бахмут, де працював до 24 липня 2015 року. З грудня 2014 року позивач постійно проживав в АДРЕСА_1 , де був зареєстрованій з 04 серпня 2015 року.

Постановою Верховної Ради України № 634-VIII від 16.07.2015 року ОСОБА_1 був звільнений з посади судді апеляційного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку та згідно наказу № 230к від 24.07.2015 року був відрахований зі штату апеляційного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року було зобов`язано управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з дня наступного після відрахування зі штату суду, тобто з 25 липня 2015 року. Після ухвалення зазначеної постанови позивач у серпня 2016 року звернувся до управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області та у вересні 2016 року розпорядженням управління ПФУ в м. Селидове позивачу було призначено щомісячне довічне утримання судді у відставці у розмірі 82% від його суддівської винагороди з моменту звільнення та у повному обсязі виконано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2016 року зобов`язано управління Пенсійного фонду України в місті Селидове здійснити ОСОБА_1 розрахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% суддівської винагороди судді апеляційного суду Донецької області, з урахуванням раніш виплачених сум, а саме: за період з 25.07.2015 року по 31.08.2015 року включно, з розрахунку суддівської винагороди судді апеляційного суду Донецької області у розмірі 21436 грн., без обмеження його максимального розміру, за період з 01.09.2015 року по 30.04.2016 року включно, з розрахунку суддівської винагороди судді апеляційного суду Донецької області у розмірі 24252,80 грн., без обмеження його максимального розміру, з 01.05.2016 року з розрахунку суддівської винагороди судді апеляційного суду Донецької області у розмірі 25520 грн., без обмеження його максимального розміру, з подальшим перерахунком при підвищенні розміру суддівської винагороди (заробітної плати) судді апеляційного суду Донецької області. Зазначене рішення суду набрало чинності та було виконано управлінням Пенсійного фонду України в м. Селидове, що не заперечується сторонами.

У подальшому розмір щомісячного довічного грошового утримання неодноразово був перерахований відповідними рішеннями відповідача у відповідності до змін розміру суддівської винагороди працюючого судді відповідного рівня. Останнім рішенням відповідача від 25.02.2019 року було встановлено ОСОБА_1 розмір довічного грошового утримання з 01.02.2019 року у розмірі 41586,46 грн.

Отже, як рішеннями судів так і відповідачем неодноразово визнавалось право ОСОБА_1 на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та право отримувати його за місцем його реєстрації в м. Селидове Донецької області на загальних підставах.

В квітні 2019 року ОСОБА_1 отримав повідомлення Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16 квітня 2019 року № 98, в якому позивача було повідомлено, про те, що до його пенсійної справи на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 занесено позначку «переселенець» зареєстрований з 04.06.2016 року, та просив повернути переплачені грошові кошти за період з 04.06.2016 року по 30.04.2019 року в сумі 813086,07 грн., так як виплачувалось позивачу згідно реєстрації в паспорті на підконтрольній українській владі території з 04.08.2016 року без законних підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої третьої статті 138 Закону № 2453-VІ (у його первісній редакції) судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання. Суддя у відставці, який не досяг пенсійного віку, отримує неоподатковуване щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», припинення відставки судді є підставою для припинення виплати йому щомісячного довічного грошового утримання, що було нараховано у зв`язку з відставкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Відставка судді припиняється в разі:

1) повторного призначення його на посаду;

2) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього за вчинення умисного злочину;

3) припинення його громадянства або набуття ним громадянства іншої держави;

4) визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Отже, припинення виплат довічного грошового утримання суддів у відставці можливе лише у разі припинення відставки судді та на підставах, перелічених в статті 145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

ОСОБА_1 з серпня 2016 року постійно зареєстрований в м. Селидове, яке знаходиться на підконтрольній українській владі території, що підтверджується записом у паспорті позивача.

Отже, діючим законодавством не передбачено жодних додаткових підстав для отримання суддею щомісячного довічного грошового утримання, зокрема, статусу переселенця, а отже суд вважає, незаконним твердження відповідача у своєму листі від 16.04.2019 року № 98, про те, що ОСОБА_1 , отримував довічне грошове утримання з 04.08.2016 року без законних підстав, а отже суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснювати на загальних підставах нарахування та виплату належної ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 про зарахування щомісячного довічного грошового утримання на картковий рахунок, відкритий в ПАТ «Альфа Банк» задоволенню не підлягають, оскільки вирішення питання про перерахунок коштів на рахунок, відкритий в уповноваженому банку не належить до компетенції суду, крім того, позивач повинен надати інформацію Селидівському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Донецької області про відкритий ним рахунок в АТ «Ощадбанк», що передбачено вимогами Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 05 листопада 2014 року.

Відповідно до постанови КМУ від 13 вересня 2017 року № 689 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. Соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовими заявами можуть проводитись публічним акціонерним товариством «Укрпошта» (далі - ПАТ «Укрпошта») з доставкою додому за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб.

Отже, оскільки на даний час довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 № НОМЕР_2 від 04.12.2014 року не скасована, на позивача розповсюджується дії вищевказаних нормативних актів.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області виключити з пенсійної справи ОСОБА_1 пенсійної справи позначку про те що він є переселенцем з 04.06.21016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб», Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є:

дані, отримані з відповідних державних реєстрів;

дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об`єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

У разі наявності у внутрішньо переміщеної особи обґрунтованих причин для продовження строку її відсутності за місцем проживання понад 60 днів така особа звертається з відповідною письмовою заявою за місцем проживання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад. У такому разі строк відсутності внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання може бути збільшено до 90 днів.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п. 7-1 Постанови Кабінету Міністрів України «про облік внутрішньо переміщених осіб», у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб», МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

Отже, враховуючи вищевикладене, виключення статусу внутрішньо переміщеної особи не входить до повноважень Селидівскього об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, а є повноваженням органу соціального захисту населення.

Тому для виключення із пенсійних даних відомостей про статус внутрішньо переміщених осіб, позивачу необхідно звертатися до управління соціального захисту населення із відповідною заявою.

Отже, суд відмовляє ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов`язання Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області виключити з пенсійної справи позивача позначку про те, що він є переселенцем з 04.06.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону № 1058 та п. 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4, у редакції постанови від 25.11.2014 року № 25-3, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.12.2014 року за № 1605/26382 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійною фонду чи в судовому порядку.

Отже, відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, листом № 98 від 16.04.2019 року, позивача було повідомлено, про те, що у зв`язку з тим, що до його пенсійної справи внесено позначку переселенець, у нього виникла переплата пенсії в розмірі 813086,07 грн. за період з 04.06.2016 року по 30.04.2019 року.

Відповідно до пункту 37 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Постанова № 22-1) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший при звернення особи з відповідною заявою.

Відповідно до статті 101 Закону України від 05.11.1991 року за №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій та окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Пунктом 43 Постанови № 22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до пункту 1 частин1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірну інформацію.

Діючим законодавством встановлений вичерпний перелік підстав для стягнення надмірно сплачених коштів з одержувача.

Аналіз статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» дає підстави для висновку про те, що обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Виходячи із аналізу п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за умови добросовісності виплати таких грошових сум юридичною особою; відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача.

Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п. 1 ч. 1 вказано статті Цивільного кодексу України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Втім, відповідач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його лист та не довів зловживання з боку позивача. Крім того, відповідачем, до матеріалів справи, не надано розрахунку надмірну виплачених сум пенсії за період з 04.06.2016 року по 30.04.2019 року, що в свою чергу, не дає можливості встановити обґрунтованість суми надмірно сплачених коштів в розмірі 813086,07 грн.

Правильність зроблених розрахунків, за якими була здійснена виплата пенсії позивачу, а також сумлінність поведінки одержувача презумуються, у зв`язку з чим, суд робить висновок, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем виплачених коштів, а тому вони не підлягають поверненню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірна вимога щодо повернення позивачем надмірно переплачених грошових коштів за період з 04.06.2016 року по 30.042019 року в сумі 813086,07 грн. не відповідає критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання вчинити дії щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає частковому задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

З огляду на викладене, суд не вважає за необхідне зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 3649,90 грн. до 15 травня 2019 року.

14 травня 2019 року позивачем сплачено частково судовий збір у розмірі 576,30 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 17 травня 2019 року позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 3073,60 грн. до ухвалення рішення по справі.

Керуючись ст.ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6, ) про зобов`язання вчинити дії щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці задовольнити частково.

Зобов`язати Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6, ) здійснювати на загальних підставах нарахування та виплату належного ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) щомісячного довічного грошового утримання.

Визнати протиправною вимогу Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6, ) щодо повернення ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) надмірно переплачених грошових коштів за період з 04.06.2016 року до 30.04.2019 року в сумі 813086,07 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) грн. 30 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6, ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 6001, код ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) код банку 899998, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 6001, код ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) код банку 899998, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тарасенко І.М.