Справа № 500/2676/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3655/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Мірінович У.А.,

час ухвалення рішення 12 год. 52 хв.,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 18 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

07 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - ОУ ПФУ), оформленого листом від 29 серпня 2018 року № 322/л-11, про відмову у виплаті грошової допомоги та зобов`язати відповідача призначити їй грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), як особі, яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV, працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) зі змінами і мають страховий стаж для жінок 30 років на таких посадах.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі № 500/2676/18 вказаний позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що період роботи позивачки з 25 серпня 1980 року по 28 липня 2016 року та з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року є стажем роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пунктів «є» - «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, та становить більше 35 років. Право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального стажу роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії. Оскільки на день призначення пенсії за віком позивачка досягла пенсійного віку, раніше будь-яких пенсій не отримувала та мала страховий стаж (стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років) понад 30 років, суд дійшов висновку, що при призначенні пенсії за віком остання мала право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОУ ПФУ, яке просило його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскільки посада вчителя-логопеда, які працюють в міських (районних) відділах освіти, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не передбачена, то підстав для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 немає.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, позивачці з 13 липня 2017 року призначено пенсію за віком, відповідно до Закону № 1058-IV.

26 червня 2018 року після призначення пенсії ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою щодо виплати їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV. До заяви позивачка надала: засвідчену копію трудової книжки; засвідчену копію наказу відділу освіти № 13-К від 01 серпня 2016 року; засвідчену копію наказу відділу освіти № 18-К від 15 серпня 2018 року.

За результатами розгляду цієї заяви відповідач листом від 29 серпня 2018 року № 322/К-11 відмовив позивачу у виплаті зазначеної грошової допомоги, посилаючись на те, що позивачка згідно із записами трудової книжки працювала:

- з 25 серпня 1980 року по 26 серпня 2004 року логопедом при Теребовлянській середній школі № 1;

- з 27 серпня 2004 року по 28 липня 2016 року завідувачем логопедпунктом відділу освіти Теребовлянської районної державної адміністрації;

- з 01 серпня 2016 року по 02 листопада 2017 року вчителем-логопедом логопедичного пункту відділу освіти Теребовлянської міської ради;

- з 03 листопада 2017 року вчителем-логопедом Інклюзивно-ресурсного центру відділу освіти Теребовлянської міської ради.

Періоди роботи на посаді вчителя-логопеда та завідувача логопедпунктом до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, відповідач не зарахував, мотивуючи тим, що логопеди та вчителі-логопеди, які працюють в міських (районних) відділах освіти Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не передбачені. Додатково вказав на те, що згідно із поданими документами неможливо встановити приналежність логопедичного пункту до закладів освіти.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як встановлено судом першої інстанції та відповідно до записів в трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 , наказами № 13-К, № 06 від 01 серпня 2016 року позивачка працювала:

- з 25 серпня 1980 року по 26 серпня 2004 року логопедом при Теребовлянській середній школі № 1;

- з 27 серпня 2004 року по 28 липня 2016 року завідувачем логопедпунктом відділу освіти Теребовлянської районної державної адміністрації;

- з 01 серпня 2016 року по 02 листопада 2017 року вчителем-логопедом логопедичного пункту відділу освіти Теребовлянської міської ради;

- з 03 листопада 2017 року вчителем-логопедом Інклюзивно-ресурсного центру відділу освіти Теребовлянської міської ради.

За вказані періоди роботи позивачка отримувала заробітну плату, про що свідчать відповідні довідки (а.с. 50-52).

Згідно із довідкою № 445 від 25 травня 2018 року станом на 27 серпня 2004 року правильна назва установи - логопедичний пункт відділу освіти Теребовлянської районної державної адміністрації (а.с. 13).

Наказом від 15 червня 2018 року № 18-К внесено зміни до трудової книжки позивачки, згідно із яким запис за № 4 від 01 серпня 2016 року визнано недійсним у зв`язку із невідповідністю змісту наказу. Правильним слід вважати запис № 7 від 01 серпня 2016 року на підставі наказу відділу освіти Теребовлянської міської ради № 13-К «Про призначення ОСОБА_1 », про що також внесено відповідний запис у трудову книжку позивача (а.с. 15).

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 (далі - Порядок № 1191).

Пунктом 2 Порядку № 1191 встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік № 909).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Згідно з пунктами 6, 7 Порядку № 1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону № 1058-IV, станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Доводи апелянта про те, що посада вчителя-логопеда міського (районного) відділу освіти не передбачена в переліку № 909, апеляційний суд вважає помилковими з огляду на таке.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про освіту» система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Згідно пунктів 1,3 Положення про логопедичні пункти системи освіти, затвердженого наказам Міносвіти від 13 травня 1993 року № 135, логопедичні пункти при загальноосвітніх школах, дошкільних закладах організовуються для надання допомоги дітям з вадами мови. Логопедичні пункти відкриваються районними, міськими органами державного управління освітою в межах асигнувань, передбачених у бюджеті для цієї мети. Для вчителів-логопедів логопедичних пунктів діючим законодавством передбачені всі пільги і переваги, тривалість чергової відпустки і порядок пенсійного забезпечення, встановлені для вчителів спеціальних шкіл-інтернатів для дітей з вадами фізичного або розумового розвитку.

Відповідно до Переліку № 909 правом на призначення пенсії за вислугу років користуються особи, які працювали в загальноосвітніх навчальних закладах, логопедичних пунктах та дошкільних навчальних закладах всіх типів на посадах вчителів-логопедів.

Отже, діюче законодавство не пов`язує право позивача на пенсію за вислугу років з належністю логопедичного пункту до навчального закладу, зазначаючи про необхідність обіймання особою посади вчителя-логопеда.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що період роботи позивача з 25 серпня 1980 року по 28 липня 2016 року та з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року є стажем роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пунктів «є» - «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, та становить більше 35 років.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки на день призначення пенсії за віком позивачка досягла пенсійного віку, раніше будь-яких пенсій не отримувала та мала страховий стаж (стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років) понад 30 років, а тому мала право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі № 500/2676/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Л. П. Іщук
Постанова у повному обсязі складена 31 травня 2019 року.