Справа № 240/6023/18
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/6023/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

31 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування п.45 рішення №104 від 26.10.2018, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 45 рішення Міністерства оборони України про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності з 22.12.2016 внаслідок поранення, контузії, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 №104 з урахуванням висновків Верховного Суду викладених в постановах від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17, від 21.08.2018 у справі №278/2478/17, від 25.09.2018 у справі №820/2764/16, від 26.09.2018 у справі №711/6129/17, від 13.12.2018 у справі №623/1711/17, про право особи звільненої із військової служби, в тому числі строкової, на отримання одноразової грошової допомоги на дату встановлення вищої групи інвалідності незалежно від часу звільнення з військової служби та встановлення інвалідності вперше, відповідно до Закону №2011-XII в редакції чинної із 01.01.2014 та Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу, як особі після її звільнення з військової служби, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності а саме 22.12.2016, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975.

2. Мотивуючи підстави звернення до суду з даним позовом, позивач зазначив про допущені відповідачем порушення його прав на соціальний захист та отримання належної йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 22.12.2016 року 2 групи інвалідності, яка настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року позов задоволено в повному обсязі.

4. Визнано протиправним та скасовано п.45 рішення Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський,6, м.Київ, 03168, ), оформленого протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №104 від 26.10.2018, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності, з 22.12.2016, внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.

5. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності, внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення 2 групи інвалідності - 22.12.2016.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Як встановлено судом, позивач приймав участь в бойових діях з серпня 1986 року по 16.05.1988 (а.с.18-20).

7. Зі змісту Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії встановлено, що поранення (контузія), захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (а.с.21).

8. Висновками акту судово-медичного дослідження від 13.10.2011 №164 встановлено, що при судово-медичному обстеженні у позивача було виявлено рубці на голові, лівій руці та правій нозі, які є слідами загоєння ран, що утворилися від дії тупих твердих предметів з достатньо обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в результаті осколочних поранень, за обставин та в терміни, що вказує обстежений (березень 1987 року) (а.с.22-23).

9. Довідкою МСЕК серія 10 ААА №732974 від 26.12.2011 ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Датою чергового переогляду зазначено 26.12.2016 (а.с.24).

10. Під час повторного огляду 13.01.2017 позивачу довідкою МСЕК від 13.01.2017 Серія 12 ААА №901394 встановлено другу групу інвалідності з 22.12.2016 (а.с.25).

11. При цьому, позивач ні як інвалід ІІІ групи, ні як інвалід ІІ групи одноразову грошову допомогу, інших компенсаційних виплат відповідно до законодавства, у зв`язку з встановленням йому вказаних груп інвалідності, не отримував.

12. 04 липня 2018 року позивач звернувся із заявою до Житомирського військового комісаріату про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності з 22.12.2016 (а.с.26).

13. До вказаної заяви позивачем, на виконання приписів п.11 Порядку № 975, було долучено всі необхідні документи, в тому числі і посвідчені копії витягу із протоколу засідання ЦВЛК від 14.11.2011 року № 2001, копію акту судово-медичного обстеження бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради від 17.10.2011 року № 3681, довідки Житомирської обласної МСЕК № 2 серія 10 ААА № 732974 від 26.12.2011 року та серія 12 ААА № 901394 від 13.01.2017 року, які свідчать про причину та обставини отримання позивачем поранення (контузія) в 1987 році, копію військового квитка, копії паспорту та ідентифікаційного номеру, картку реквізитів рахунку банку.

14. Житомирським обласним військовим комісаріатом вказані документи у повному обсязі щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи внаслідок поранення, контузії, захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії було направлено до Міністерства оборони України.

15. Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 року №104, затвердженим Міністром оборони України, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.

16. Мотивуючи підстави для визнання відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги відповідач зазначив, що остання призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Позивачу інвалідність встановлено понад 3-місячний термін.

17. Також відповідач, наголосив, що згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей " та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, а позивачу зміна групи інвалідності встановлена понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (а.с.27).

18. Не погоджуючись з таким рішенням комісії Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

19. Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 і зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

20. Не погоджуючись з рішенням щодо задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

21. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на відсутність у позивача права на отримання спірної допомоги, оскільки у позивача інвалідність настала поза межами тримісячного строку. Крім цього, зміна групи інвалідності позивача відбулась понад дворічний термін, що також виключає можливість отримання одноразової грошової допомоги згідно абз. 2 ч. 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ.

22. Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

23. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

25. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

26. Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом.

27. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей " від 20 грудня 1991 року №2011- ХІІ (далі - Закон №2011-XII).

28. При цьому, згідно ст. 1 Закону N 2011-XII на час виникнення правовідносин соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

29. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ", дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

30. Частиною 2 статті 16 Закону №2011-XII в редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності 3 групи, визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

31. Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок № 499).

32. Пунктом 2 постанови КМУ № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

33. При цьому одноразова грошова допомога по 3 групі інвалідності позивачеві після звільнення з військової служби не призначалася та не виплачувалася.

34. В подальшому, на час встановлення позивачу 2 групи інвалідності з 22.12.2016 року, нормативними актами, якими врегульовано його право на отримання одноразової грошової допомоги є: Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей " в редакції Закону № 5040-VI від 04.07.2012 року (набрав чинності з 01.01.2014 року) та Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

35. Згідно частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

36. Частиною 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 - встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

37. Відповідно до частини 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п.6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону;

б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

38. Відповідно до приписів ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей " (в редакції періоду встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

39. При цьому, враховуючи вищенаведені норми права, особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності без залежності від її первинного чи повторного встановлення.

40. Частиною 2 п.3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

41. Надаючи офіційне тлумачення положень ст.58 Конституції України Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

42. Таким чином право позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду 2-ї групи виникло з моменту встановлення йому цієї інвалідності з 22.12.2016 року, незалежно від часу, що минув після звільнення його з військової служби.

43. При цьому, аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи повторного встановлення такої інвалідності.

44. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 року № 21-446а14 та від 21.04.2015 року № 21-135а15.

45. Окрім того, в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року по справі №21-563а14 проаналізувавши положення редакцій статті 16 Закону №2011-XII суд застосував саме те (нове) законодавство, яке було чинним на час встановлення особі вищої групи інвалідності дійшов висновку, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

46. Колегія суддів зауважує, що частиною 2 статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній на момент встановлення позивачу як ІІІ групи інвалідності, так і ІІ групи інвалідності) не передбачено будь-яких виключень щодо права на отримання одноразової грошової допомоги для військовослужбовців строкової служби, а також вимоги щодо трьохмісячного строку встановлення інвалідності після звільнення зі служби.

47. Крім того, Порядок №975 не містить жодних обмежень щодо неможливості застосування його до осіб, які отримали первинну інвалідність до 01.01.2014 та до осіб, які проходили строкову військову службу в країнах, де велись бойові дії. А, отже, в розумінні вимог вказаних положень позивач може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права.

48. Верховний Суд України у постанові № 21-446а14 від 18.11.2014 виклав правову позицію, що, виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

49. Тому, відмова відповідача у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що інвалідність позивачу встановлено понад тримісячний термін є протиправною.

50. В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що на час первинного встановлення позивачу третьої групи інвалідності п.6 ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ також передбачала тримісячний строк встановлення інвалідності як умову для виплати одноразової допомоги.

51. Такі твердження відповідача не відповідають дійсності, оскільки частина 2 статті 16 згаданого Закону на час встановлення позивачу третьої групи інвалідності не містила жодних пунктів, а складалась з одного абзацу такого змісту: "у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби ЧИ ПІСЛЯ ЗАКІНЧЕННЯ ЦЬОГО СТРОКУ, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України" (текст частини 2 статті 16 наведений в редакції Закону №328-Vвід 03.11.2006, що діяла на час встановлення позивачу третьої групи інвалідності).

52. Тобто і на час встановлення позивачу третьої групи інвалідності законодавство передбачало право позивача на грошову допомогу і у тому разі коли інвалідність настала ПІСЛЯ ПЕРЕБІГУ ТРИМІСЯЧНОГО СТРОКУ з дня його звільнення зі служби, АЛЕ ВНАСЛІДОК ЗАХВОРЮВАННЯ АБО ОДЕРЖАНОГО КАЛІЦТВА ЧИ ІНШОГО УШКОДЖЕННЯ ЗДОРОВ`Я, ЯКЕ МАЛО МІСЦЕ В ПЕРІОД ЇЇ ПРОХОДЖЕННЯ.

53. Також суд вважає за необхідне окремо звернути увагу й на те, що з 01.01.2017 року внесені зміни до статті 16 Закону №2011-XII. Відповідні пункти названої норми викладені у новій редакції.

54. Згідно пунктами 4-6 частини другої вказаної статті Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;

6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

55. До 01.01.2017 року законодавство, яке врегульовувало відповідні правовідносини, було не досить чітким, оскільки норми п.п.4-6 ч.1 статті 16 Закону №2011-ХІІ оперували загальним поняттям "військовослужбовець", яке могло тлумачитись як таке, що включало в себе і військовослужбовців строкової служби.

56. Відсутність правової визначеності саме у цих нормах дає підстави застосовувати до військовослужбовців строкової служби норми п.п.4-6 ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ, які не містять часових обмежень як в частині встановлення групи інвалідності, так і в частині звернення за призначенням допомоги.

57. Лише з 01.01.2017 року законодавець більш чітко визначив, що для військовослужбовців строкової військової служби право на отримання одноразової допомоги може виникнути у двох випадках:

1. встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала ВНАСЛІДОК ПОРАНЕННЯ (КОНТУЗІЇ, ТРАВМИ АБО КАЛІЦТВА), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту ПРИ ВИКОНАННІ ОБОВ`ЯЗКІВ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ або служби у військовому резерві. У такому випадку допомога виплачується НЕЗАЛЕЖНО ВІД ЧАСУ, ЩО МИНУВ ПІСЛЯ ЗВІЛЬНЕННЯ з військової служби.

2. встановлення військовослужбовцю строкової військової служби інвалідності, що настала внаслідок ЗАХВОРЮВАННЯ АБО НЕЩАСНОГО ВИПАДКУ, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві. У такому випадку допомога виплачується НЕ ПІЗНІШЕ НІЖ ЧЕРЕЗ ТРИ МІСЯЦІ після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві.

58. Тобто, навіть якщо застосувати до позивача чинне законодавство, а не те, що діяло на момент встановлення йому групи інвалідності, то він також має право на отримання одноразової допомоги як військовослужбовець строкової служби, інвалідність якого настала внаслідок ПОРАНЕННЯ, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

59. З приводу позиції відповідача про те, що зміна групи інвалідності позивача відбулася в понад дворічний термін, то суд апеляційної інстанції вважає, що дана обставина не може слугувати підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки позивач вперше звернувся за вказаною виплатою лише після встановлення ІІ групи інвалідності.

60. При встановленні ІІІ групи інвалідності позивач за виплатою одноразової грошової допомоги не звертався і, відповідно, зазначеної виплати не отримував, а тому відповідачем безпідставно застосовано до спірних правовідносин норми Порядку № 975, які регулюють питання отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, у випадках, коли особа вже отримувала таку виплату при встановленні нижчої групи інвалідності.

61. Враховуючи той факт, що грошову допомогу по 3-й групі інвалідності позивач не отримував, він має право на отримання грошової допомоги по 2-й групі інвалідності у повному розмірі з 22.12.2016 року.

62. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, яка прийнята відповідно до п.2 ст.16-2, п.9 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

63. Частиною 2 пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

64. Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на Порядок №499, оскільки на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, набув чинності Порядок №975.

65. Щодо застосування дворічного терміну після первинного встановлення групи інвалідності, то колегія суддів вважає за необхідне вказати, що лише відповідно до Закону №1774-VIII від 06.12.2016 року (набрав чинності 01.01.2017 року) ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ була доповнена абзацом 2 частини 4 відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

66. Натомість позивачу друга група інвалідності була встановлена з 22.12.2016 року, тобто до набрання чинності зазначеною нормою.

67. Cтаттею 16-4 Закону встановлений вичерпний перелік підстав коли призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

68. Перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності подає уповноваженому органу зазначений у пункті 11 Порядку №975.

69. Такими документами відповідно пункту 11 Порядку №975 є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

70. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

71. Як засвідчено матеріалами справи, позивачем на розгляд комісії було надано всі необхідні документи.

72. Як встановлено судом, 04.07.2018 року позивач звернувся до міністерства оборони через Житомирський ОМВК із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому саме 2-ї групи інвалідності з 22.12.2016 року у відповідності до Порядку № 975, додавши всі необхідні документи.

73. При цьому Житомирський обласний військовий комісаріат вчасно надав до Міністерства оборони України висновок про можливість виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до п.13 Порядку № 975, але Міністерство оборони України прийняло протиправне рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.

74. З огляду на викладене, відповідач, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяв всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому рішення Міністерства оборони про відмову у призначенні позивачу грошової допомоги є протиправним.

75. Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивачу повинна бути призначена і виплачена одноразова грошова допомога, відповідно до п. 6 Порядку № 975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення йому 2-ї групи інвалідності, а саме 22.12.2016 року.

76. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 - кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

77. Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 "Афанасьєв проти України" вказав, що спосіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

78. Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

79. В рішенні Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15, суд вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

80. Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу, як особі після її звільнення з військової служби, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності а саме 22.12.2016, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей " та Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975.

81. Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

82. Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

83. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

84. Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

85. Оскільки судом першої інстанції судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 31 травня 2019 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.