Справа № 620/936/19
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/936/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

02.04.2019 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі - Ліквідаційна комісія), у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання йому статусу ''Ветеран органів внутрішніх справ України'';

- зобов`язати відповідача визнати його Ветераном органів внутрішніх справ України на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Свої позовні вимоги мотивує тим, що його вислуга років у пільговому обчисленні становить 30 років 01 місяць 18 днів та відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» є достатньою для отримання позивачем статусу «Ветеран органів внутрішніх справ України».

Ухвалою суду від 16.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом. Також установлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для надання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 02.05.2019 ОСОБА_1 продовжено строк для подання доказів, витребуваних ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.04.2019, на тридцять календарних днів.

У встановлений ухвалою суду від 16.04.2019 строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні та пояснив, що розрахунок вислуги років позивача, який зазначений у його наказі про звільнення з ОВС, здійснений у відповідності до норм постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 і застосовується під час призначення пенсії та визначення її розміру особам, які звільнені зі служби в ОВС України. Порядок же розрахунку вислуги років для набуття статусу ветерана ОВС регулюється спеціальною нормою законодавства і є відмінним від вищевказаної постанови. Зокрема, до вислуги років не включається період навчання у ВНЗ. Таким чином, станом на дату звільнення з ОВС вислуга років ОСОБА_1 в календарному обчисленні становить 22 роки 3 місяці 11 днів, а в пільговому - 27 років 08 місяців 25 днів, що недостатньо для надання йому статусу ветерана ОВС відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого оперуповноваженого відділу організації роботи управління державної служби боротьби з економічною злочинністю УМВС.

Наказом УМВС України в Чернігівській області від 22.11.1999 №237 о/с позивача звільнено зі служби у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «б» (через хворобу) з 16.11.1999. Згідно зазначеної у наказі інформації, вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчисленні становить 24 роки 08 місяців 04 дні, у пільговому обчисленні - 30 років 01 місяць 18 днів (а.с. 14).

15.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії із заявою про надання йому статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачу відповідного посвідчення на підставі статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист» (а.с. 44).

Листом від 13.03.2019 за №30/М-18 л/к відмовив у задоволенні вказаної заяви, оскільки до вищезазначеної вислуги років зараховано час навчання у Хмельницькому технологічному інституті побутового обслуговування, що становить 02 роки 04 місяці 23 дні. Таким чином, на день звільнення ОСОБА_1 зі служби відсутні необхідні умови для встановлення йому статусу ветерана органів внутрішніх справ і оформлення відповідного посвідчення (а.с. 15).

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України від 24 березня 1998 року № 203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №203/98-ВР) ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2002 року № 742 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» поширено дію Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601 (далі - Порядок №1601).

Згідно пункту 3 Порядку №1601 підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є один з таких документів: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран Вооруженных Сил СССР».

Конституційний Суд України, даючи тлумачення положенням статті 5 Закону №203/98-ВР (справа про ветеранів органів внутрішніх справ) у рішенні від 27.02.2003 №4-рп, зазначив, що статус ветерана органів внутрішніх справ (за аналогією ветерана військової служби) може надаватися лише за наявності таких фактів: громадянство України, бездоганна служба; 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше як 20 років становить вислуга у календарному обчисленні); звільнення в запас або у відставку відповідно до законодавства України, колишнього Союзу РСР чи держав СНД (п. 4 Рішення). При цьому, набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ не пов`язується з часом звільнення особи зі служби в цих органах.

Відповідно до пункту 1 розділу I Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення № 114) до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Час перебування осіб рядового і начальницького складу на службі в органах внутрішніх справ зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу за спеціальністю згідно з законодавством (пункт 20 Положення № 114).

Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2003 року № 4-рп/2003, з-поміж іншого, зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей, що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або у відставку.

Питання щодо обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393).

Відповідно до статті 1 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно із частиною другою статті 17 Закону України №2262-XII до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби

Такий самий порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом встановлено і у пункті 2 Порядку №393.

Верховний Суд України у постанові від 10 березня 2015 року (справа №21-411а14) щодо зарахування до вислуги років осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, часу їхнього навчання відповідно до статті 17 цього Закону зазначив, що «у наведеному вище тексті норми права розділові знаки і сполучник «також» у сполученні з «а» вказують, що обставини, викладені після сполучника, мають таке саме значення, як і викладені до зазначеного сполучника. Тобто додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Виходячи з вищевикладеного, додатково до вказаної вислуги може бути зарахований час навчання в навчальних закладах, зазначених у статті 17 вказаного вище Закону, якщо після їх закінчення присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

На підставі аналізу наведених вище норм права та враховуючи особливий статус осіб, які мають право на пенсію військовослужбовця, суд дійшов висновку про те, що до вислуги років особам, звільненим з військової служби, при призначенні пенсій на умовах Закону №2262-XII додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік за шість місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.1999 УМВС України в Чернігівській області було винесено наказ, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби у запас Збройних Сил України. Вислуга позивача на день звільнення становить 24 роки 08 місяців 04 дні у календарному обчисленні та 30 років 01 місяць 18 днів у пільговому обчисленні (а.с. 14).

При цьому, згідно складеного УМВС України в Чернігівській області розрахунку, останній сформований для призначення позивачу пенсії, а вислуга 30 років 01 місяць 18 днів розрахована з урахуванням часу навчання ОСОБА_1 у Хмельницькому технологічному інституті побутового обслуговування у період з 01.09.1971 по 17.06.1976, що становить 02 роки 04 місяці 23 дні (а.с. 45-46).

В подальшому, відповідно до наказу УВС від 29.01.1979 №18 о/с позивач прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та наказом МВС СРСР від 01.08.1979 №353 о/с ОСОБА_1 було присвоєно перше спеціальне звання «лейтенант внутрішньої служби».

Тобто, до призначення на посаду в органах внутрішніх справ позивачу офіцерське звання не присвоювалось.

Отже, враховуючи особливий статус осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ, сам факт того, що позивач до вступу на службу в органи внутрішніх справ навчався у вищому навчальному закладі не є достатньою підставою для зарахування цього періоду навчання до вислуги років (як календарної, так і пільгової), яка дає право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 (справа №817/1269/16).

За наведених обставин, оскільки позивачу після навчався у вищому навчальному закладі не було присвоєно офіцерського (спеціального) звання, відтак немає підстав для зарахування часу такого навчання до вислуги років на підставі статті 17 Закону № 2262-ХІІ.

Таким чином, станом на дату звільнення з органів внутрішніх справ вислуга позивача в календарному обчисленні становить 22 роки 03 місяці 11 днів, що недостатньо для надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ відповідно до статті 5 Закону №203/98-ВР.

Крім того, на переконання суду, до спірних правовідносин не застосовуються положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» оскільки, даний закон визначає умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян України та, у тому числі, визначає стаж для призначення пенсії, а спеціальна норма Закону України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист» визначає умови, норми та порядок для отримання статусу ветерана військової служби.

Тобто, стаж служби в органах внутрішніх справ для отримання статусу ветерана та стаж для призначення пенсії мають різну правову природу.

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в своєму рішенні від 19.10.2016 у справі К/800/12312/16.

Відтак, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на наказ УМВС України в Чернігівській області від 22.11.1999 №237 о/с, яким йому визначено вислугу років для призначення пенсії, як на підставу для надання ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Щодо доводів ОСОБА_1 , що після виходу на пенсію йому було надано статус «Ветеран органів внутрішніх справ», суд зазначає таке.

Статтею 5 Закону №203/98-ВР (у редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби) було передбачено, що ветеранами військової служби визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі 25 і більше років у календарному обчисленні і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України чи колишнього Союзу РСР, а також інваліди I та II груп, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Враховуючи наведене, суд критично ставиться до доводів позивача, що ще у 1999 році йому було надано статус «Ветеран органів внутрішніх справ», оскільки останній у даний період фактично ще не існував. Крім того, при звільненні позивачу не вистачало календарної вислуги років, передбаченої вищевказаною нормою.

Законом України від 05.04.2001 №2373-III, який набрав чинності 01.01.2002, у вищевказану статтю 5 Закону №203/98-ВР були внесені зміни, унаслідок чого останню було викладено у такій редакції: «Ветеранами військової служби і ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі і в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД».

До матеріалів справи позивачем долучено висновок експерта за результатами проведення технічної експертизи документів від 11.05.2019 №1826-1829/19-24 (а.с. 51-57) згідно якого на внутрішніх поверхнях склеєних сторінок посвідчення № НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_1 , а саме на 4-й (за фактом) сторінці посвідчення пенсіонера МВС України містяться наступні реквізити: 1) відбиток печатки фінансово-економічного відділу МВС Чернігівської області. Вказана печатка виготовлена з додержанням правил фабричної технології. Відбитки кліше печатки фінансово-економічного відділу МВС Чернігівської області на 1-й, 2-й та 4-й сторінках наданого на дослідження посвідчення, нанесені однією печаткою; 2) відбиток штампу «Имеет право на медицинскую помощь и санитарно-курортное лечение в поликлиниках, системы МВД СССР вместе санаториях, домах отдыха с членами семьи». Вказаний штамп виготовлений з додержанням правил фабричної технології. Відбитки кліше штампу «Имеет право на медицинскую помощь и санитарно-курортное лечение в поликлиниках, системы МВД СССР вместе санаториях, домах отдыха с членами семьи» в наданому на дослідження посвідченні (на сторінках 4 і 5), нанесені одним штампом; 3) рукописний текст «Україна. Ветеран органів внутрішніх справ»; 4) підпис посадової особи, який складається з літери «О», кількох нечитаємих штрихів та розчерку.

Також позивачем як доказ обґрунтованості позовних вимог надано довідку УМВС України в Чернігівській області від 17.01.2002 №9/101/8052 (а.с. 22), згідно якої пенсіонер ОСОБА_1 , який бездоганно прослужив на військовій службі і в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД згідно пункту 6 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист» має право на 50-відсоткову знижку плати за користування житлом та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) та користування квартирним телефоном на себе та членів сім`ї, які проживають разом з ним, в жилих будинках усіх форм власності в межах норм, передбачених законодавством, або 50-відсоткова знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.

У свою чергу, Порядком №1601, який поширює свою дію на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ", чітко визначено, що документом, що підтверджує статус ветерана військової служби (ветерана органів внутрішніх справ) і його право на отримання відповідних пільг згідно із Законом України "Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист", іншими актами законодавства є посвідчення "Ветеран військової служби" (посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ").

Тобто, вищезазначені документи, з огляду на зазначені положення чинного законодавства, не є належними доказами, що підтверджують надання УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_1 статусу «Ветеран органів внутрішніх справ». Крім того, як було встановлено судом вище, у позивача не достатньо вислуги років для отримання зазначеного статусу.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що Ліквідаційна комісія, відмовивши ОСОБА_1 у наданні статусу «Ветеран органів внутрішніх справ», діяла у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 227, 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Ліквідаційної комісії Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (, прос. Перемоги, 74, м. Чернігів, 14000) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05 червня 2019 року.

Суддя підпис С.В. Бородавкіна

З оригіналом згідно

Рішення суду від 05.06.2019 не набрало законної сили

Суддя С.В. Бородавкіна

05.06.2019