Справа № 640/1559/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

31 травня 2019 року № 640/1559/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи
за позовом Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий

клінічний госпіталь»

до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач) з наступними позовними вимогами:

- визнати дії державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації Печерської районної у місті Києві державної адміністрації протиправними;

- зобов`язати державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації Печерської районної у місті Києві державної адміністрації виключити відомості про військову частину з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відомості про позивача становлять державну таємницю, а також, що станом на 01 жовтня 2018 року позивач має подвійну реєстрацію.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

05 березня 2019 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, оскільки реєстрацію було здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства на підстав поданих документів. При цьому, Закон про державну реєстрацію не передбачає виключення відомостей про юридичну особу на підставі звернень фізичних або юридичних осіб.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Позивач () згідно Положення про Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь», затвердженого Наказом Директора Військово-медичного департаменту МО України (Головного державного санітарного лікаря МО України) від 04 вересня 2015 року №26 є юридичною особою та за своєю організаційно-правовою формою є бюджетною установою, яка повністю фінансується з Державного бюджету України і має статус військової частини.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивача зареєстровано в ЄДРПОУ 16 лютого 2001 року, 12 лютого 2007 року за №0026162.

09 лютого 2007 року для включення відомостей про юридичну особу до ЄДР юридичною особою Головним військовим клінічним ордена червоної зірки госпіталем Міністерства оборони України (попередня назва позивача) в особі Завертнєва П.О., що діяв за довіреністю №1 від 22 грудня 2006 року, подано державному реєстратору Печерської районної у місті Києві державної адміністрації реєстраційну картку.

Листом від 05 грудня 2018 року №2/6969 позивач звернувся до відповідача з проханням виключити відомості про установу з ЄДРПОУ, оскільки станом на дату звернення позивач має подвійну реєстрацію (у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» 16 лютого 2001 року на №0026162 було здійснено державну реєстрацію на той час Головного військового клінічного госпіталю МОУ, ідентифікаційний код у ).

Листом від 11 грудня 2018 року №105/01-9827/1 відповідачем повідомлено позивача, що законом про державну реєстрацію не передбачено порядку виключення юридичної особи або фізичної особи-підприємця з ЄДРПОУ. Проінформовано, що п.1 ст.25 Закону про державну реєстрацію скасування державної реєстрації юридичної особи проводиться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в ЄДР.

Вважаючи дії відповідача щодо внесення відповідних відомостей до реєстру протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців регулюються Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 №755-IV.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (далі - в редакції на момент вчинення дій) визначено, що дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців.

Згідно з частиною 1 статті 4 вказаного Закону державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно частини 4 статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" до Єдиного державного реєстру не заносяться відомості, що становлять державну таємницю.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Судом встановлено та не спростовано сторонами, що позивачем 09 лютого 2007 року подано державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про юридичну особу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців. При цьому, документи для проведення реєстраційних дій щодо позивача були подані уповноваженим представником позивача, будь-яких протилежних доводів до суду не надано.

Згідно Довідки №198/04 з ЄДРПОУ, виданої Головним управлінням оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних сил України Міністерства оборони України ідентифікаційний код позивача 077732993 включено (внесено зміни) до ЄДРПОУ 04 жовтня 2004 року.

На підставі поданих документів відомості про реєстрацію позивача в ЄДРПОУ внесено відповідачем 12 лютого 2007 року за №0026162.

Суд зазначає, що в силу положень ст.25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" державний реєстратор під час проведення державної реєстрації на підставі перевірки вичерпного переліку документів лише засвідчує факт, тобто виконує функцію легалізації події. Виконання цієї функції не передбачає і не наділяє його повноваженнями перевірки (контролю) інших критеріїв, ніж визначені відповідним Законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 грудня 2015 року у справі №21-3452а15.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що при внесенні до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців записів про позивача відповідач діяв на підставі та у межах делегованих йому повноважень і у спосіб, що передбачений діючим законодавством України.

Зважаючи на це, суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідача будь - якої протиправності, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Разом з тим, відповідно до частини 4 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (в редакції, чинній на день розгляду справи) відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи-підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону №755-IV, відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

Відповідно до частини 4 статті 7 Закону №755-IV до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про державну таємницю» від 21.01.1994 №3855-XII та пунктом 1.4.4 наказу Служби безпеки України «Про затвердження Зводу відомостей, що становлять державну таємницю» від 12.08.2005 №440, відомості про дислокацію, систему охорони, оборони, організаційно-штатну структуру, чисельність особового складу військових частин (установ) мирного часу, які не підлягають розголошенню згідно з міжнародними зобов`язаннями України становлять державну таємницю.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №3855-XII до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація у сфері оборони:

- про зміст стратегічних і оперативних планів та інших документів бойового управління, підготовку та проведення військових операцій, стратегічне та мобілізаційне розгортання військ, а також про інші найважливіші показники, які характеризують організацію, чисельність, дислокацію, бойову і мобілізаційну готовність, бойову та іншу військову підготовку, озброєння та матеріально-технічне забезпечення Збройних Сил України та інших військових формувань;

- про напрями розвитку окремих видів озброєння, військової і спеціальної техніки, їх кількість, тактико-технічні характеристики, організацію і технологію виробництва, наукові, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, пов`язані з розробленням нових зразків озброєння, військової і спеціальної техніки або їх модернізацією, а також про інші роботи, що плануються або здійснюються в інтересах оборони країни;

- про дислокацію, характеристики пунктів управління, зміст заходів загальнодержавного та регіонального, у разі необхідності міського і районного рівня, щодо приведення у готовність єдиної державної системи цивільного захисту населення і територій до виконання завдань в особливий період та про організацію системи зв`язку (оповіщення) в особливий період, можливості населених пунктів, регіонів і окремих об`єктів щодо евакуації, розосередження населення і забезпечення його життєдіяльності; забезпечення виробничої діяльності об`єктів національної економіки у воєнний час;

- про геодезичні, гравіметричні, картографічні та гідрометеорологічні дані і характеристики, які мають значення для оборони країни.

За приписами частини 3 статті 10, частини 1 статті 12 Закону №3855-XII, інформація вважається державною таємницею з часу опублікування Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, до якого включена ця інформація, чи зміни до нього у порядку, встановленому цим Законом. Звід відомостей, що становлять державну таємницю, формує Служба безпеки України на підставі рішень державних експертів з питань таємниць. Зазначений Звід та зміни до нього набирають чинності з моменту опублікування в офіційних виданнях України.

Суду не надано доказів, що уповноваженою особою позивача під час подання заяви на проведення реєстраційних дій або внесення змін до відомостей про юридичну особу була надана державному реєстратору інформація про те, що відомості, які вносяться відносно позивача містять державну таємницю.

Крім того, Законом №755-IV не передбачено обов`язку державного реєстратора перевіряти віднесення тієї чи іншої інформації про юридичну особу до державної таємниці.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державний реєстратор при здійсненні реєстраційних дій щодо позивача діяв з дотриманням норм чинного законодавства України, а тому, позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій відповідача не підлягають задоволенню

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не заносяться відомості, що становлять державну таємницю (частина четверта статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

З матеріалів справи вбачається, що відомості про державну реєстрацію Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» становлять державну таємницю, а тому з огляду на імперативні приписи ч.4 ст.7 Закону №755-IV, такі відомості не повинні бути наявними в Єдиному державному реєстрі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №755-IV, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону №755, суд виходить з того, що підставою для скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичну особу, зокрема позивача є невідповідність його вимогам, а саме вимогам ч. 4 ст. 7, та за наявності відповідного судового рішення, що набрало законної сили.

При цьому, таке рішення реалізується шляхом внесення відповідного запису (записів) до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України, суд у разі задоволення позову може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зобов`язати державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації Печерської районної у місті Києві державної адміністрації виключити відомості про військову частину з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись вимогами статей 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,
В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (01133, м. Київ, вул. Госпітальна, 18, ) - задовольнити частково.

2. Зобов`язати державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації Печерської районної у місті Києві державної адміністрації (01010, м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, 15, ) виключити відомості Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова