Справа № 160/1223/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2019 року Справа № 160/1223/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І. О.
за участі секретаря судового засіданняЧерніженко К.Е.
представників позивача представників відповідача свідкаОСОБА_1 , ОСОБА_2 О. ОСОБА_3 , Іванківої С.А., Лісної С.В. Пастирі В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми Блок ЛТД до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
07.02.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма Блок ЛТД (далі ТОВ Фірма Блок ЛТД, позивач) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить суд:
Ухвалою суду від 20.02.2019 року було відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
05.03.2019 року відповідачем надано до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що при співставлені баз даних АІС Податковий блок вантажно - митні декларації з документами наданими до перевірки щодо реалізації товару за межи митної території України (оборотно-сальдові відомості по рахунку 362 Розрахунки з іноземними покупцями, вантажно-митних декларацій типу ЕК 10) встановлено розбіжності у гривневому еквіваленті за рахунок не відповідності курсу НБУ, який зафіксовано при оформленні вантажно-митних декларацій та бухгалтерському обліку підприємства на момент відвантаження товару нерезидентам, що є порушенням п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України - занижено дохід підприємства на загальну суму 239076грн., в тому числі: 2017 рік у сумі 239076 грн., завищено дохід на загальну суму 206794 грн, в тому числі: 1 півріччя 2018 року у сумі 206794 грн. Також, в ході проведення перевірки по взаємовідносинам з ТОВ Пром Ден Інвест, не підтверджено реальність господарських операцій по придбанню послуг у підприємства ТОВ Пром Ден Інвест, посилаючись на інформацію отриману з інформаційних баз даних ДФС України та аналіз податкової звітності ТОВ Пром Ден Інвест. Крім того, в ході перевірки ТОВ Блок ЛТД не доведено доцільності понесених витрат по перевезенню ЩПС конверторних і мартенівських шлаків з СУ-7 (сортувальна установка) на СУ-5 (сортувальна установка), що здійснювалось ТОВ Пром Ден Інвест. Також зазначено, що при аналізі баз даних ЄДРПН встановлено, що ТОВ фірма Блок ЛТД при ліквідації основних засобів за самостійним рішенням не нараховувало податкові зобов`язання з ПДВ, податкові накладні в державному реєстрі податкових накладних, не зареєстровано (Том 3 а.с. 161-168).
20.03.2019 року позивачем надано відповідь на відзив, доводи якого є аналогічними доводам, викладеним у позовній заяві (Том 3 а.с. 183-192).
Представники позивача у судовому засіданні, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, наведені у позові.
Представники відповідача вимоги позову не визнали та просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, наведені у відзиві на позов.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Основним видом діяльності позивача, є: код КВЕД 38.32 відновлення відсортованих відходів.
Судом встановлено, що у період з 24.09.2018 року по 05.11.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20. п. 75.1 ст. 75. п. 77.1, п. 77.4, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за ІІІ квартал 2018 року, на підставі наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 12.09.2018 року №5215-п, було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ Фірма Блок ЛТД з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 30.06.2018 р.
- п.189.9 ст. 189, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України - занижено податок на додану вартість на загальну суму 162584,00 грн. в результаті чого зменшено від`ємне значення з ПДВ у сумі 162584,00 грн., а саме: червень 2018 року у сумі 162584,00 грн.
- заниження за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року задекларованого показнику доходу (за вирахуванням непрямих податків) на 239076 грн. та завищення на загальну суму 206794 грн. внаслідок встановленого: при співставленні баз даних АІС Податковий блок вантажно-митні декларації та документів наданих до перевірки щодо реалізації товару за межі митної території України (оборотно-сальдові відомості по рахунку 362 Розрахунки з іноземними покупцями, вантажно-митних декларацій типу ЕК 10) встановлено розбіжності у гривневому еквіваленті за рахунок не відповідності курсу НБУ, який зафіксовано при оформленні вантажно-митних декларацій у бухгалтерському обліку підприємства на момент відвантаження товару нерезидентам;
- нереальність господарських операцій з придбання товарів та послуг у контрагента ТОВ Пром Ден Інвест, зважаючи на відсутність доцільності понесених витрат по перевезенню ЩПС конверторних і мартенівських шлаків з СУ-7 (сортувальна установка) на СУ-5 (сортувальна установка), а саме: перевезення зазначених ЩПС здійснювалось ТОВ Блок ЛТД на орендованій у ТОВ Ки.МОД власності (об`єктів), згідно договору оренди від 01.01.2018 року № 1, термін дії якого до 31.12.2019 року, проте, ТОВ Блок ЛТД в ході проведення перевірки надало лист від 13.03.2018 року № 13/03/2018 від орендодавця, згідно якого зазначено, що договір може бути продовжено до березня 2019 року при умові виконання пунктів. Цей факт став підставою для залучення ТОВ Пром Ден Інвест для перевезення ЩПС конверторних і мартенівських шлаків з СУ-7 на СУ-5. При цьому, ТОВ Фірма Блок ЛТД має достатню кількість власних основних вантажних (транспортних) засобів та достатню чисельність працівників для здійснення вказаних перевезень. Умовами договору оренди від 01.01.2018 року № 1 з ТОВ Ки.МОД не передбачено, що саме орендар повинен зберігати на орендованих об`єктах, тому вказаний лист від орендодавця не відповідає вимогам та умовам укладеного договору.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також, відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - Податковий кодекс України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування, є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
За приписами пункту 198.3 наведеної статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Статтею 200 Податкового кодексу України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;
б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
У відповідності до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача, тощо.
Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.
З цього приводу також звертається увага, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету на суму податкового кредиту. Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним, сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Судом встановлено, що 23.05.2018 року між ТОВ Пром Ден Інвест (виконавець) та ТОВ Фірма Блок ЛТД (замовник) було укладено договір № 52/2018 на надання послуг по перевезенню вантажу. Відповідно до п. 1.1 даного договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором виконавець зобов`язується надати замовнику послуги по перевезенню вантажу власними транспортирними засобами або транспортирними засобами, якими володіє на іншій відповідній правовій підставі (речове право, договір підряду, оренди, позички, тощо) (надалі вантажні автомобілі), а також зобов`язується забезпечити своїми силами їх керування, а замовник зобов`язується надати та узгодити з виконавцем об`єм послуги та сплачувати виконавцю плату за надані послуги. (Том 2 а.с. 162-165).
Розмір плати становить 1555,56 грн. без ПДВ за одне перевезення вантажним автомобілем (п. 3.1 договору). Акт наданих послуг формується виконавцем на підставі добових шляхових листів на кожну одиницю техніки (п.3.3 договору).
У червні 2018 року на виконання умов договору № 52/2018 від 23.05.2018 року, ТОВ Пром Ден Інвест було надано ТОВ Фірма Блок ЛТД послуги по перевезенню вантажу на загальну суму 3500010,00 грн., про що свідчить акт №БЛ-0000005 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2018 року.
Виконання договору на перевезення вантажу № 52/2018 від 23.05.2018 року укладеного між ТОВ Пром Ден Інвест та ТОВ Фірма Блок ЛТД підтверджується: актом № БЛ - 0000005 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2018 року; рахунком-фактурою №2018/1 від 30.06.2018 року; подорожніми листами вантажних автомобілів, чеками на придбання паливно-мастильних матеріалів, (які на вимогу ТОВ Фірма БЛОК-ЛТД було надано ТОВ Пром Ден Інвест); товарно-транспортними накладними, тощо (Том 2 а.с. 167 Том 3 а.с. 76).
В ході судового розгляду справи представниками позивача зазначалось, що необхідність укладення даного договору була обумовлена тим, що ТОВ Ки.МОД (у якого ТОВ Фірма Блок ЛТД згідно договору оренди №1 від 01.01.2018 року орендує рухоме і нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Камянське, вул. Широка,351 А, 351 Б, 351 В) на адресу ТОВ Фірма Блок ЛТД було надіслано лист від 13.03.2018 року за вих.№ 13/03/2018, в якому вказувалось про те, що договір оренди може бути продовжено до березня 2019 року при умові виконання наступних пунктів: до 1 квітня 2018 року ТОВ Фірма Блок ЛТД «…необхідно прибрати сепараційну машину з території порту; на орендованій площі просимо зберігати виключно товар призначений для його подальшої реалізації та відвантаження; проїзд по території порту повинен бути вільним та не захаращувати, особливо біля адміністративно-побутових будинків, а саме: шлак, який на теперішній час там находиться». Після направлення даного листа, ТОВ Ки.МОД неодноразово зверталося до ТОВ Фірма Блок ЛТД з проханням терміново в найближчий час звільнити територію порту від шлакових відходів. У випадку невиконання даних вимог, ТОВ Ки.МОД було повідомлено про те, що договір оренди № 1 від 01.01.2018 року буде розірвано в односторонньому порядку.
Рухоме і нерухоме майно, яке орендується ТОВ Фірма Блок ЛТД у ТОВ Ки.МОД необхідне для здійснення основного виду господарської діяльності Товариства - відновлення відсортованих відходів. Розірвання даного договору поставило б під загрозу виконання укладених контрактів ТОВ Фірма Блок ЛТД з нерезидентами та іншими контрагентами. Оскільки, на території порту знаходилася значна частина шлакових відвалів, ТОВ Фірма Блок ЛТД змушено було терміново залучити транспортну компанію для здійснення відповідних перевезень, не відволікаючи при цьому інших працівників ТОВ Фірма БЛОК-ЛТД (водіїв), які безперебійно задіяні у виробничих циклах господарської діяльності ТОВ Фірма БЛОК-ЛТД з метою виконання експортних контрактів та інших договорів.
Допитаний у судовому засіданні 14.05.2019 року свідок ОСОБА_4 пояснив, що працює виконавчим директором ТОВ Фірма Блок ЛТД з 2016 року. Пояснив, що спірні операції з перевезення ТОВ Пром Ден Інвест відходів виробництва обумовлені господарською діяльністю, яку здійснює ТОВ Фірма Блок ЛТД, та необхідністю термінового виконання робіт. Вказав, що строки виконання робіт були встановлені ТОВ Ки.МОД, як орендодавцем приміщення, яке орендується ТОВ Фірма Блок ЛТД, задля можливості продовження взаємовідносин за договором оренди, отже, ТОВ Фірма Блок ЛТД було змушено терміново залучити транспортну компанію для здійснення відповідних перевезень. Щодо кількості працівників, якими виконувались роботи з перевезень, пояснень не надав. В частині формування вартості виконаних робіт показав, що розрахунок здійснювався попередньо, вважає її виправданою, зважаючи на гостру потребу та обмежений час.
Суд зазначає, що наведені документи, складені за результатами здійснення вище наведених господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а тому, є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону, тобто містять: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, і, як наслідок, вони є такими, які підлягають обов`язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
Таким чином, вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом-постачальником ТОВ Пром Ден Інвест , у перевіряємий період.
В матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договору з контрагентом (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договором.
Навпаки, документально доведено виконання зобов`язань щодо отримання та оплати товару.
Відповідно до частини першої та другої статті 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення правовідносин підприємства, контрагент позивача ТОВ Пром Ден Інвест був зареєстрований як юридична особа, був платниками податку на додану вартість, що відповідачем не спростовано.
Також, актом перевірки не спростовано, що податкові накладні, виписані ТОВ Пром Ден Інвест на адресу ТОВ Фірма Блок ЛТД, містять усі передбачені законом реквізити, тобто, відповідають вимогам ст. 201 Податкового кодексу України, що є підставою для віднесення ТОВ Фірма Блок ЛТД сум ПДВ, сплачених у складі вартості товарів, отриманих від вищевказаного контрагента-постачальника, до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, а також формування валових витрат позивача за господарськими відносинами з наведеним контрагентом.
Суд зазначає, що відсутність у контрагента позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року № К/9901/873/18.
Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки, залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 30.01.2018 року у справі № 2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 року у справі № 826/7704/16.
Також суд вказує, що сторонами в договорі на перевезення вантажу № 52/2018 від 23.05.2018 року чітко було обумовлено, що послуги по перевезенню вантажу можуть здійснюватися власними транспортирними засобами або транспортирними засобами, якими виконавець володіє на іншій відповідній правовій підставі (речове право, договір підряду, оренди, возички тощо).
Також, відсутність доходу у ТОВ Пром Ден Інвест за 1 півріччя 2018 року ніяким чином не може свідчить про нереальність господарської операцій між ТОВ Пром Ден Інвест та ТОВ Фірма Блок ЛТД.
Окрім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним, оскільки, така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Така податкова інформація вказує тільки на можливе ухилення від сплати податків контрагентами-постачальниками ТОВ Фірма Блок ЛТД.
Тому, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит (зменшення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток), можуть бути застосовані саме до такого платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.
При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У ході розгляду справи судом було надано належну оцінку доказам, наданим позивачем та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування витрат, з чого прямо випливає правомірність визначення суми податку на прибуток та податкових зобовязань з податку на додану вартість.
Зокрема, судом досліджено надані позивачем первинні документи. Вказані документи, містять відомості які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами.
Контролюючим органом всупереч вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладеного договору, суд робить висновок, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки, з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем витрати за господарськими операціями з вказаним контрагентом сформовано безпідставно за господарськими операціями, які не виконувались.
Відтак, відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, судом встановлено рух активів (товару), встановлено зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача.
Суд звертає увагу на те, що неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. На сьогоднішній день, при вирішенні спорів з податковими органами можуть бути застосовані три основні рішення Європейського суду з прав людини у справах: Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).
Рішення Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності). За інших обставин платник податку не має нести відповідальність за порушення законодавства своїми контрагентами.

Так, в пункті 7.1 рішення у справі Булвес АД проти Болгарії Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: ...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі Бізнес СепортСентре проти Болгарії, пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі Федорченко та Лозенко проти України висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення поза розумними сумнівом. Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У справі Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейський суд з прав людини вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення встановлений законом, є передбачуваність. Норму не можна вважати законом, якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також, від кількості та статусу тих, кому він адресований.

З наведеного вбачається, що особа, діючи у відповідності до встановленої законодавством України поведінки у рамках певних обставин, очікує досягнення певного результату та прогнозує конкретні ситуації у правовідносинах з контролюючим органом.

А саме, при сплаті податку на додану вартість особа має розраховувати на використання податкового кредиту в порядку, визначеному податковим законодавством.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Наявні у матеріалах справи документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що документи, які були надані для перевірки, відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак в повній мірі підтверджують реальність господарських операцій позивача з контрагентом-постачальником ТОВ Пром Ден Інвест, відтак, обставинами, встановленими під час розгляду справи, спростовано висновки перевірки щодо порушення п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток підприємства за І півріччя 2018 року, у сумі 592779,00 грн.

Щодо висновку акта перевірки № 66357/04-36-14-18/19142866 від 19.11.2018 року про виявлені розбіжності у гривневому еквіваленті за рахунок не відповідності курсу НБУ, який зафіксовано при оформленні вантажно-митних декларацій у бухгалтерському обліку підприємства на момент відвантаження товару нерезидентам, в результаті чого порушено п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України та занижено податок на прибуток підприємства за 2017 рік у сумі 43034,00 грн., суд вказує наступне.

Так, у бухгалтерському обліку ТОВ Фірма Блок ЛТД дохід було відображено за офіційним курсом НБУ гривні до іноземної валюти на дату отримання 100 % попередньої оплати за товар.

В акті перевірки № 66357/04-36-14-18/19142866 від 19.11.2018 року відповідач вказує, що такий дохід мав бути відображений за офіційним курсом НБУ гривні до іноземної валюти на дату відвантаження товару.

Судом встановлено, що ТОВ Фірма Блок ЛТД у спірний період, згідно укладених контрактів: № JBL /Blok від 01.07.2016 року укладений з Joint Base Limited; № CGR / Blok/2017/1 від 10.03.2017 року укладений з China Glory Resources Ltd; № CGR / Blok/2017/2 від 30.08.2017 року укладений з China Glory Resources Ltd; № RFUK/Blok/2018/21 від 06.03.2018 року укладений з Reve Femhulladek Ujrahasznosito Kft, здійснювало експортні операції на умовах 100% попередньої оплати за товар із відповідним відображенням в бухгалтерському обліку як доходи із застосуванням офіційного курсу ПБУ, який діяв на дату отримання 100% попередньої оплати за товар, що підтверджено банківськими виписками; оборотно - сальдовими відомостями по рахунку 312; картками рахунку 312; картками рахунку 362; оборотно - сальдовими відомостями по рахунку 362.

У відповідності до пункту 164.4 статті 164 Податкового кодексу України під час нарахування (отримання) доходів, отриманих у вигляді валютних цінностей або інших активів (вартість яких виражена в іноземній валюті або міжнародних розрахункових одиницях), такі доходи перераховуються у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діє на момент нарахування (отримання) таких доходів.

Згідно пункту 292.5 статті 292 Податкового кодексу України дохід, виражений в іноземній валюті, перераховується у гривнях за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на дату отримання такого доходу.

Облік експортних операцій, в тому числі розрахунок курсових різниць, здійснюється за правилами, визначеними Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 15 Дохід (надалі за текстом - ПБО 15) та Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 21 Вплив змін валютних курсів (надалі за текстом - ПБО 21).

В пункті 4 ПБО 21 визначено, що іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності; курсова різниця - різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах; монетарні статті - статті балансу про грошові кошти, а також про такі активи й зобов`язання, які будуть отримані або сплачені у фіксованій (або визначеній) сумі грошей або їх еквівалентів; немонетарні статті - статті інші, ніж монетарні статті балансу; операція в іноземній валюті - господарська операція, вартість якої визначена в іноземній валюті або яка потребує розрахунків в іноземній валюті.

Відповідно до пункту 6 ПБО 21 сума авансу (попередньої оплати) в іноземній валюті, надана іншим особам у рахунок платежів для придбання немонетарних активів (запасів, основних засобів, нематеріальних активів, тощо) і отримання робіт і послуг, при включенні до вартості цих активів (робіт, послуг) перераховується у валюту звітності із застосуванням валютного курсу на початок дня дати сплати авансу. У разі здійснення авансових платежів в іноземній валюті постачальникові частинами та одержання частинами від постачальника немонетарних активів (робіт, послуг) вартість одержаних активів (робіт, послуг) визнається за сумою авансових платежів із застосуванням валютних курсів, виходячи з послідовності здійснення авансових платежів.

Сума авансу (попередньої оплати) в іноземній валюті, одержана від інших осіб у рахунок платежів для поставлення готової продукції, інших активів, виконання робіт і послуг, при включенні до складу доходу звітного періоду перераховується у валюту звітності із застосуванням валютного курсу на початок дня дати одержання авансу. У разі одержання від покупця авансових платежів в іноземній валюті частинами та відвантаження частинами покупцеві немонетарних активів (робіт, послуг) дохід від реалізації активів (робіт, послуг) визнається за сумою авансових платежів із застосуванням валютних курсів, виходячи з послідовності одержання авансових платежів.

Балансова вартість зазначених статей балансу надалі визначається (оцінюється), згідно з відповідними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

В пункті 7 ПБО 21 зазначено, що на кожну дату балансу:

а) монетарні статті в іноземній валюті відображаються з використанням валютного курсу на кінець дня дати балансу;

б) немонетарні статті, які відображені за історичною собівартістю і зарахування яких до балансу пов`язано з операцією в іноземній валюті, відображаються за валютним курсом на початок дня дати здійснення операції;

в) немонетарні статті за справедливою вартістю в іноземній валюті відображаються за валютним курсом на початок дня дати визначення цієї справедливої вартості.

Порядок відображення експортних операцій в бухгалтерському обліку залежить від умов відвантаження товару:

- на умовах попередньої оплати: дохід визначається за офіційним курсом НБУ на дату надходження попередньої оплати. Курсові різниці за заборгованістю перед покупцем в частині отриманого авансу не розраховується, оскільки така заборгованість є немонетарною;

- без попередньої оплати: дохід визначається за офіційним курсом НБУ на дату передачі права власності на товар покупцю або перевізнику (залежно від умов договору). Дебіторська заборгованість покупця до моменту отримання оплати за товар підлягає перерахунку за офіційним курсом НБУ та визначаються курсові різниці, оскільки така заборгованість згідно з ПБО 21, є монетарною.

Аналіз наведених норм підтверджує висновок про те, що при отриманні доходів в іноземній валюті вони перераховуються за курсом, що діяв на дату отримання передоплати.

Також, Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 21.06.2017 року у справі № 815/2489/15 викладено висновок щодо застосування аналогічних правових норм та вказано, що оскільки позивач отримав від нерезидента передоплату, суди попередніх інстанцій дійшли юридично правильного висновку про відповідність вимогам чинного законодавства дій позивача, що полягали в перерахунку отриманої іноземної валюти за офіційним курсом національної валюти, що діяв на час отримання передоплати.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що ТОВ Фірма Блок ЛТД у спірний період цілком обґрунтовано при визначенні доходу застосовував курс валют, що діяв на час здійсненої нерезидентом 100% передоплати.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення № , відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма Блок ЛТД збільшено суму грошового забезпечення з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 794766,00 грн., в тому числі за основним платежем 635813,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 158953,00 грн. є таким, що прийнято контролюючим органом протиправно, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Досліджуючи правовімірність податкового повідомлення-рішення № від 28.12.2018 року в частині зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма Блок ЛТД розміру від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 15540,00 грн., суд вказує наступне.

Відповідно до пункту 189.9 статті 189 Податкового кодексу України, у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі, в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

За приписами пункту 189.10 статті 189 Податкового кодексу України (в редакції станом на період 2016 рік), у разі якщо внаслідок ліквідації необоротних активів отримуються комплектувальні вироби, складові частини, компоненти або інші відходи, які оприбутковуються на матеріальних рахунках з метою їх використання в господарській діяльності платника, на такі операції не нараховуються податкові зобов`язання.

Так, у перевіряємому періоді ТОВ Фірма Блок ЛТД здійснювало ліквідацію основних засобів за самостійним рішенням, а саме:

- автомобіль УАЗ 2206 (мікроавтобус) НОМЕР_1 , балансова вартість 40727,63 грн., залишкова вартість 28247,27 грн.,

- автомобіль ГАЗ 3307 вахтовка 20004, балансова вартість 7703,00 грн., залишкова вартість 7703,00 грн.,

- бульдозер Т-130, балансова вартість 37202,77 грн., залишкова вартість 12702,34 грн.,

- обігрівач промисловий Gryp 40 30103, балансова вартість 5421,72 грн., залишкова вартість 3808,07 грн.,

- верстат токарний 16 Т- 7503, балансова вартість 2400,00 грн., залишкова вартість 1200,00 грн.,

- станція компресорна пересувна з ел. приводом, балансова вартість 6300,00 грн., залишкова вартість 3675,00 грн.,

- шафа високовольтна 2еВ-7М-6 б/у, балансова вартість 3375,00 грн., залишкова вартість 2370,50 грн.,

- станція компресорна пересувна, балансова вартість 2500,00 грн., залишкова вартість 1458,20 грн.,

- агрегат зварювальний пересувний (САГ), балансова вартість 3200,00 грн., залишкова вартість 1866,60 грн.,

- автомобіль КРАЗ 6510 №4, балансова вартість 26974,92 грн., залишкова вартість 14669,91 грн.

Відповідно до пункту 40 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 року № 561 (далі по тексту - Методичні рекомендації) об`єкт основних засобів перестає визнаватися активом (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок продажу, ліквідації, безоплатної передачі, нестачі, остаточного псування або інших причин невідповідності критеріям визнання активом.

До вибуття об`єкта основних засобів застосовуються критерії Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 № 290, для визнання доходу. Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 14 "Оренда", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2000 № 181, застосовується до вибуття шляхом продажу з подальшою орендою.

Компенсація, що підлягає отриманню після продажу (вибуття) об`єкта основних засобів, визнається за його справедливою вартістю. Якщо платіж за об`єкт відстрочується, отриману компенсацію визнають за грошовим еквівалентом ціни. Різницю між номінальною сумою компенсації та грошовим еквівалентом ціни визнають як фінансовий дохід.

Відповідно до пункту 41 Методичних рекомендацій, для визначення непридатності основних засобів до використання, можливості їх використання іншими підприємствами, організаціями та установами, неефективності або недоцільності їх поліпшення (ремонту, модернізації, тощо) та оформлення відповідних первинних документів, керівником підприємства створюється постійно діюча комісія.

Постійна діюча комісія:

здійснює безпосередній огляд об`єкта, що підлягає списанню;

встановлює причини невідповідності критеріям активу;

визначає осіб, з вини яких відбулося передчасне вибуття основних засобів із експлуатації, вносить пропозиції щодо їх відповідальності;

визначає можливість продажу (передачі) об`єкта іншим підприємствам, організаціям та установам або використання окремих вузлів, деталей, матеріалів, що можуть бути одержані при демонтажі, розбиранні (ліквідації) основних засобів, встановлює їх кількість і вартість;

складає і підписує акти на списання основних засобів.

Згідно з пунктами 42 та 43 Методичних рекомендацій в актах на списання наводяться дані, що характеризують об`єкти основних засобів: рік виготовлення або будівництва об`єкта, дата його надходження на підприємство і початок експлуатації, первісна (переоцінена) вартість об`єкта, сума нарахованого зносу, передбачений і фактичний строк корисного використання, проведені ремонти, причини вибуття, тощо.

У разі списання основних засобів, які вибувають в результаті аварії або стихійного лиха, до акту додається копія акта аварії і зазначаються обставини стихійного лиха.

Регістри аналітичного обліку основних засобів, що вибули, додаються до документів, якими оформлені факти вибуття основних засобів.

Складені комісією акти на списання основних засобів відображаються в бухгалтерському обліку після їх затвердження (погодження) посадовою особою (керівним органом), уповноваженою згідно законодавства (статуту підприємства) приймати рішення щодо розпорядження (відчуження, ліквідації) об`єктів основних засобів.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, основним документом, який підтверджує знищення, розібрання або перетворення, є акт на списання основних засобів.

Судом встановлено, що 23.08.2016 року ТОВ Фірма Блок ЛТД було створено комісію по списанню основних засобів, згідно наказу № 15 від 23.08.2016 року.

Наказом № 23 від 12.12.2017 року було внесено зміни у склад комісії для списання основних засобів.

Факт списання ТОВ Фірма Блок ЛТД основних засобів за самостійним рішенням підтверджується наступними документами:

- автомобіль УАЗ 2206 (мікроавтобус) 801921022: наказом № 93 від 01.10.2016 року Про огляд та списання з балансу ОЗ та МНМА; актом № 6 від 13.10.2016 року на огляд та списання автотранспортних засобів (автомобіль УАЗ 2206 (мікроавтобус) 801921022); відвантажувальною накладною № 18/1 від 18.10.2016 р.; приймально-здавальним актом № 03/10 від 18.10.2016 р.,

- автомобіль ГАЗ 3307 вахтовка 20004: наказом № 93 від 01.10.2016 року Про огляд та списання з балансу ОЗ та МНМА; актом № 17 від 13.10.2016 р. на списання автотранспортних засобів (Автомобіль ГАЗ 3307 вахтовка 20004); відвантажувальною накладною № 18/2 від 18.10.2016 р.; приймально-здавальним актом № 04/10 від 18.10.2016 р.,

- бульдозер Т-130: наказом № 93 від 01.10.2016 року Про огляд та списання з балансу ОЗ та МНМА А; актом № 5 від 20.10.2016 р. на списання технологічних транспортних засобів (Бульдозер Т-1 ЗО); відвантажувальною накладною № 22/1 від 20.10.2016 р.; відвантажувальною накладною № 21/1 від 20.10.2016 р.; відвантажувальною накладною № 20/1 від 20.10.2016 р.; приймально-здавальним актом № 14/10 від 20.10.2016 р.; приймально-здавальним актом № 15/10 від 20.10.2016 р.,

- обігрівач промисловий Gryp 40 30103: наказом № 93 від 01.10.2016 року Про огляд та списання з балансу 03 та МНМА; актом списання основних засобів № 7 від 31.10.2016 р. (Обігрівач промисловий Gryp 40 30103); відвантажувальною накладною № 23/1 від 18.10.2016 р.; приймально-здавальним актом № 08/10 від 18.10.2016 р.,

- верстат токарний 16 Т-7503: наказом № 93 від 01.10.2016 року Про огляд та списання з балансу 03 та МНМА; актом списання основних засобів № 8 від 31.10.2016 р. (Верстат токарний 16 Т-75); відвантажувальною накладною № 21/1 від 18.10.2016 р.; приймально-здавальним актом № 09/10 від 18.10.2016 р.,

- станція компресорна пересувна з ел. приводом: наказом № 93 від 01.10.2016 року Про огляд та списання з балансу 03 та МНМА; актом списання основних засобів № 13 від 31.10.2016 р. (Станція компресорна пересувна з ел. приводом); відвантажувальною накладною № 26/1 від 18.10.2016 р.; приймально-здавальним актом № 04/10 від 18.10.2016 р.,

- шафа високовольтна 2еВ-7М-6 б/у: наказом № 93 від 01.10.2016 року Про огляд та списання з балансу 03 та МНМА; актом списання основних засобів № 14 від 31.10.2016р. (Шафа високовольтна 2еВ-7М-6 б/у); відвантажувальною накладною № 27/1 від 18.10.2016 р.; приймально-здавальним актом № 03/10 від 18.10.2016 р.,

- станція компресорна пересувна: наказом № 93 від 01.10.2016 року Про огляд та списання з балансу 03 та МНМА; актом списання основних засобів № 15 від 31.10.2016 р. (Станція компресорна пересувна); відвантажувальною накладною № 25/1 від 18.10.2016 р.; приймально-здавальним актом № 05/10 від 18.10.2016 р.,

- агрегат зварювальний пересувний (САГ): наказом № 93 від 01.10.2016 року Про огляд та списання з балансу 03 та МНМА; актом списання основних засобів № 16 від 31.10.2016 р. (Агрегат зварювальний пересувний (САГ)); відвантажувальною накладною № 24/1 від 18.10.2016 р.; приймально-здавальним актом № 06/10 від 18.10.2016 р.,

- автомобіль КРАЗ 6510 №4: наказом № 71 від 12.12.2017 року Про огляд та списання з балансу 03 та МНМА; актом списання основних засобів № 4 від 12.12.2017 р. (Автомобіль КРАЗ 6510 №4); відвантажувальною накладною № 0125 від 08.12.2017 р.; карткою рахунку:281 за 2017 рік ТОВ Фірма Блок ЛТД.

Також, факт списання ТОВ Фірма Блок ЛТД основних засобів за самостійним рішенням підтверджується: карткою рахунку: 976 за 2016 рік ТОВ Фірма Блок ЛТД; карткою рахунку: 976 за 2017 рік ТОВ Фірма Блок ЛТД: карткою рахунку: 281 за 2016 рік ТОВ Фірма Блок ЛТД; карткою рахунку: 281 за 2017 рік ТОВ Фірма Блок ЛТД.

Аналізуючи зміст вказаних документів, суд приходить до висновку, що неможливість використання, розібрання, знищення або перетворення вище вказаних основних засобів підтверджена.

Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2018 року у справі № 826/2312/13-а, зазначив, що документами, що підтверджують знищення, розібрання або перетворення основного засобу можуть бути акти на їх списання відповідної форми, а також, висновки відповідної експертної комісії щодо неможливості використання в майбутньому цих засобів за первісним призначенням. В той же час, податковим законодавством не визначено порядку та строків надання податковому органу відповідного документу про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що подання позивачем актів списання основних засобів типової форми 03-9, є належним повідомлення податкового органу про ліквідацію основних засобів. За таких обставин, висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства, є безпідставними.

За приписами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на викладене, оскільки в даному випадку ТОВ Фірма Блок ЛТД проведено списання основних засобів за самостійним рішенням у зв`язку з неможливістю використання, розібрання, знищення або перетворення вище вказаних основних засобів, ТОВ Фірма Блок ЛТД звільнено від обов`язку збільшення податкових зобов`язань за вище вказаними основними засобами, виходячи з балансової (залишкової) вартості.

Отже, висновки перевірки в частині заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що стало підставою для зменшення розміру від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 15540,00 грн., є хибними.

На підставі викладеного, податкове повідомлення-рішення № від 28.12.2018 року в частині зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма Блок ЛТД розміру від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 15540,00 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми Блок ЛТД підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 12154,60 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 1194 від 16.01.2019 року.

З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 12154,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми Блок ЛТД до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 28.12.2018 року, відповідно до якого, ТОВ Фірма Блок ЛТД збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 794 766,00 грн. в тому числі, за основним платежем 635 813,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 158 953,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати частково податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 28.12.2018 року, відповідно до якого, ТОВ Фірма Блок ЛТД зменшено розмір від`ємного значення з ПДВ у сумі 15 540,00 грн.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми Блок ЛТД (адреса: вул. Широка, 353, м. Кам`янське , Дніпропетровська область, 51909; ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 12 154,60 грн. (дванадцять тисяч сто п`ятдесят чотири гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17-А, м. Дніпро, 49000; ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24.05.2019р.

Суддя І.О. Лозицька