Справа № 460/138/19
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2019 року м. Рівне №460/138/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Мороза Д.Ю., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: представник Шеремета В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання незаконною та скасування вимоги,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач), Державної фіскальної служби України про визнання незаконними та скасування вимоги, рішення.

Позивач просила суд визнати незаконними та скасувати:

- вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області від 09.11.2018 №Ф-15724-17 про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 7371,54грн;

- рішення Державної фіскальної служби України від 03.01.2018 №264/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги.

Ухвалою від 14.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Під час підготовчого засідання позивач зменшила позовні заяви в частині визнання незаконним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 03.01.2018 №264/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги.

Позовні вимоги в частині визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу обґрунтовано тим, що позивач є адвокатом, перебуває на обліку в органі доходів і зборів як фізична особа підприємець та як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність. При цьому, є платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізична особа-підприємець, та як пенсіонер звільнена від сплати зазначеного внеску. Оскільки жодного боргу зі сплати соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивач не має, спірна вимога є такою, що порушує її права та інтереси. Вважає незаконною позицію контролюючого органу щодо необхідності подвійного звітування та сплати єдиного внеску: як фізичної особи - підприємця та як особи, що займається незалежною професійною діяльністю.

Головне управління ДФС у Рівненській області скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказує, що згідно з чинним законодавством, що регулює збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці (в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування) та особи, які провадять незалежну професійну діяльність (в тому числі адвокатську). У разі, якщо платником не отримано прибуток (дохід) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Позивач перебуває на обліку у органах доходів і зборів як фізична особа підприємець (дата державної реєстрації 10.01.2007) та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат) (дата встановлення ознаки незалежної професійної діяльності 14.06.2016). Відповідно, позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Згідно з обліковими даними інформаційної системи органу доходів і зборів платника, загальна сума заборгованості позивача на момент формування спірної вимоги становила 7371,54грн. Таким чином, спірна вимога є правомірною.

Ухвалою суду від 10.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що зі спірної вимоги не вбачається, за яким суб`єктним статусом позивача визначено як платника єдиного соціального внеску, зважаючи на широкий спектр її трудової діяльності. Зазначила, що за суб`єктним статусом є фізичною особою підприємцем та адвокатом. У той же час ще працює за трудовим договором юрисконсультом ДП "Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури "Дніпро". Тобто, в розумінні чинного законодавства є застрахованою особою, за яку єдиний соціальний внесок регулярно сплачується роботодавцем. Це виключає обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску як особою, що має право здійснювати адвокатську діяльність, зокрема, у періоди трудової діяльності найманим працівником. Звернула увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків, слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків. Просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні надала пояснення, тотожні позиції, викладеній у письмових запереченнях. Додатково пояснила, що вимога про сплату боргу була надіслана позивачу як особі, яка займається незалежною професійною діяльністю. Для осіб, які провадять таку діяльність і є пенсіонерами, отримуючи відповідно до закону пенсію, нарахування єдиного внеску здійснюється на загальних підставах. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану боржника. Вважаючи спірну вимогу про сплату боргу правомірною, просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець Здолбунівською районною державною адміністрацією Рівненської області 10.01.2007, номер запису про державну реєстрацію 2 596 000 0000 001356. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_2 (а.с.12).

ОСОБА_1 перебуває на обліку у контролюючому органі як платник податків з 11.01.2007 за №3034, згідно з довідкою про взяття на облік платника податків форми №4-ОПП від 14.06.2016 №177 (а.с.13).

З 01.07.2016 ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець обрала спрощену систему оподаткування (3 група) за видами господарської діяльності згідно з КВЕД: 69.10 діяльність у сфері права; 66.29 інша допоміжна діяльність у сфері страхування та пенсійного забезпечення; 66.22 діяльність страхових агентів і брокерів. Ці обставини підтверджуються витягом з Реєстру платників єдиного податку від 19.09.2017 №390 (а.с.14).

ОСОБА_1 є адвокатом, здійснює незалежну професійну діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 08.06.1993 №9 (а.с.26).

ОСОБА_1 є пенсіонером довічно, згідно з пенсійним посвідченням від 25.11.2014 № НОМЕР_1 , виданим Пенсійном фондом України (а.с.15).

З 03.01.2017 дотепер ОСОБА_1 працює юрисконсультом у Державному підприємстві "Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури "Дніпро", що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_3 та довідками від 02.05.2019 №19, від 07.05.2019 №22 (а.а.с.83-87).

09.11.2018 Головне управління ДФС у Рівненській області сформувало та надіслало ОСОБА_1 вимогу №Ф-15724-17 про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 7371,54грн (а.с.18).

Зазначена вимога була оскаржена позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 03.01.2018 №264/6/99-99-11-05-02-25 скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с.19-23).

Вважаючи вказану вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2019 №Ф-15724-17 незаконною, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464-VI).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, застрахована особа фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

У силу вимог пунктів 4, 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема: фізичні особи підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме - юридичну практику, в тому числі адвокатську, та отримують дохід від цієї діяльності.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз.2 ч.1 ст.5 Закону №2464-VI).

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз.2 п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI).

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, особи, які провадять незалежну професійну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені до платників єдиного внеску згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464-VІ, а фізичні особи підприємці, у тому числі й ті, які обрали спрощену систему оподаткування згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VІ.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі Закон №5076-VI).

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При цьому, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ( ст.13 Закону №5076-VI).

Визначення поняття самозайнятої особи міститься в пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України. Це платник податку, який є фізичною особою підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Ця ж норма до незалежної професійної діяльності відносить діяльність адвокатів, за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 Податкового кодексу України, а сплата єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування пунктом 5 частини 1 статті 4 та пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа - підприємець відповідно до вимог законодавства.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, з 01.07.2016 обрала спрощену систему оподаткування (3 група), зокрема, за видом господарської діяльності згідно з КВЕД - 69.10 діяльність у сфері права, що підтверджується також податковими деклараціями платника єдиного податку - фізичної особи підприємця за 2017, 2018 роки (а.а.с.107-109, 114- 115).

Як фізична особа підприємець, ОСОБА_1 звільнена від сплати за себе єдиного внеску згідно з ч.4 ст.4 Закону №2464-VІ, оскільки є особою, що отримує пенсію за віком.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у позивача відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з доходів особи, що провадить адвокатську діяльність, оскільки вона, як фізична особа - підприємець звільнена від сплати зазначеного внеску.

Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що є найманим працівником - працює юрисконсультом у державному підприємстві, реалізуючи таким чином право на заняття адвокатською діяльністю. Відтак, не має обов`язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Аналізуючи правову природу адвокатської діяльності, суд не погоджується з твердженням позивача про реалізацію нею права на таку діяльність шляхом роботи найманим працівником - юрисконсультом державного підприємства, проте вважає обґрунтованими її аргументи щодо відсутності обов`язку сплачувати єдиний внесок за умови сплати такого внеску роботодавцем.

Так, в силу вимог п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є роботодавці.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - зокрема, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці".

Судом встановлено, що з 03.01.2017 дотепер ОСОБА_1 працює юрисконсультом у Державному підприємстві "Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури "Дніпро".

За період січень 2017 року квітень 2019 року зазначеним підприємством було нараховано на заробітну плату ОСОБА_1 та перераховано до бюджету 20540,96грн єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується довідкою від 07.05.2019 №22 (а.с.103).

З наданої відповідачем на вимогу суду інформації вбачається, що згідно з обліковими даними органу доходів і зборів позивач за період з 19.04.2018 по 31.10.2018 має борг з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 7371,54грн (а.с.44). На цю суму й було сформовано відповідачем оспорювану в даній справі вимогу про сплату боргу.

Тобто, спірною вимогою відповідач зобов`язує позивача сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за той самий період, у якому за неї сплачував такі внески роботодавець.

Наразі законодавством не врегульовано порядок адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за умови одночасного перебування фізичної особи у трудових відносинах та здійснення нею адвокатської діяльності.

Проте, системний аналіз норм Закону №2464-VI дає підстави для висновку про те, що метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Отже, в розумінні Закону №2464-VI ОСОБА_1 є застрахованою особою, за яку єдиний внесок регулярно нараховує та сплачує роботодавець. Ця обставина виключає обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску, зокрема, у період наявності в неї статусу найманого працівника.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Вирішуючи даний спір, суд врахував рішення Європейського суду з прав людини у справах Сєрков проти України (Serkov v. Ukraine) (заява №39766/05), Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine) (заяви №23759/03 та №37943/06), якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

Наведені рішення Європейського суду були враховані з огляду на те, що, не зважаючи на відмінну від податку правову природу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, адміністрування останнього здійснюється відповідно до вимог Податкового кодексу України.

В сукупності викладених обставин, враховуючи вимоги п.2 ч.2 ст.245 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2019 №Ф-15724-17 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 7371,54 грн.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, Головне управління ДФС у Рівненській області, як суб`єкт владних повноважень, не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зменшення розміру позовних вимог, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області, судові витрати на суму 768,40грн, сплачені згідно з квитанцією від 30.01.2019 № 45, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.21).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул.Відінська, 12, м.Рівне, 33023, ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області від 09.11.2018 №Ф-15724-17 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 7371,54грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління ДФС у Рівненській області (), суму судового збору у розмірі 1536,80грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 червня 2019 року.

Суддя Дудар О.М.