Справа № 826/11940/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.

представника позивача: Бражник Ж.С.;

представника відповідача: Мельник І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова Компанія «В.А.Т.-Прилуки» до Офісу великих платників ДФС про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «АТ Тютюнова Компанія «В.А.Т. - Прилуки» (далі - позивач/ ПрАТ«А/Т Тютюнова Компанія «В.А.Т. - Прилуки» ) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Офісу великих платників податків ДФС (далі - відповідач/ Офіс ВПП ДФС), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Офісу великих платників податків ДФС щодо нарахування пені в розмірі 5 368 379,00 грн.;

- зобов`язати Офіс великих платників податків ДФС скасувати пеню в розмірі 5368379,00 грн.,

- зобов`язати Офіс великих платників податків ДФС внести зміни до інтегрованої картки Приватного акціонерного товариства "А/Т Тютюнова Компанія "В.А.Т.- Прилуки" шляхом виключення з неї пені у розмірі 5 368 379,00 грн.;

- зобов`язати Офіс великих платників податків ДФС підготувати та подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення Приватному акціонерному товариству "А/Т Тютюнова Компанія "В.А.Т.- Прилуки" надміру сплачених зобов`язань з податку на додану вартість в сумі, 5 368 379,00 грн. з Державного бюджету України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Приватного акціонерного товариства "А/Т Тютюнова Компанія "В.А.Т.- Прилуки" в установі банку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після сплати грошового зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні, відповідач протиправно нарахував позивачу 5 368 379,00 грн. пені, що відображається в інтегрованій картці платника, яка з метою уникнення податкового боргу та недоїмки, була сплачена позивачем.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 19.11.2018 р. позов Приватного акціонерного товариства "А/Т Тютюнова Компанія "В.А.Т. - Прилуки" задоволено частково. Визнано протиправними дії Офісу великих платників податків ДФС щодо донарахування Приватному акціонерному товариству "А/Т Тютюнова Компанія "В.А.Т.-Прилуки" пені за порушення строків виконання грошового зобов`язання в сумі 5 368 379 грн. Зобов`язано Офіс великих платників податків ДФС внести зміни до інтегрованої картки платника податку на додану вартість Приватного акціонерного товариства "А/Т Тютюнова Компанія "В.А.Т.-Прилуки" та виключити запис про нарахування пені за порушення строків виконання грошового зобов`язання в сумі 5 368 379 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. У судовому рішенні суд першої інстанції не врахував, що пеня нараховується саме з дня граничного строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що співробітниками Офісу ВПП ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова Компанія «В.А.Т.- Прилуки» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток підприємства за І квартал 2016 року та І квартал 2017 року, податку на додану вартість за січень - березень 2016 та січень - березень 2017 року по взаємовідносинам з ТОВ «ТК «Мегаполіс-Україна» та ТОВ «Бритиш Американ Тобакко Сейлз Енд Маркетинг», за результатами якої складений акт від 20.11.2017 №4094/28-10-41-04/14333202 та прийняте податкове повідомлення-рішення від 22.12.2017 №.

ПрАТ «A/T ТК «В.А.Т. - Прилуки» не погоджуючись з висновками, що викладені в акті перевірки, оскаржило їх в адміністративному порядку. Рішенням Державної фіскальної служби від 05.03.2018 №7923/6/99-99-11-01-02-25 скаргу позивача задоволено частково: ППР від 22.12.2017 № скасовано в сумі податкових зобов`язань з ПДВ на суму витрат з матеріалів, які використані на виготовлення тютюнових виробів та не включені до складу договірної вартості (ціни), в іншій частині - залишено без змін.

За результатами рішення ДФС про розгляд скарги позивача, Офісом ВПП ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.03.2018 №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 12680226,25 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 10086581, за штрафними (фінансовими) санкціями - 2 521 645,25 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 16.03.2018 №000001950 на суму 10086581,00 грн. та платіжного доручення від 16.03.2018 №000001951 на суму 2521645,25 грн. Приватне акціонерне товариство «А/Т Тютюнова Компанія «В.А.Т. - Прилуки» сплатило визначене грошове зобов`язання, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 15.03.2018 №.

Водночас, після сплати визначеного грошового зобов`язання, Офісом ВПП ДФС нараховано позивачу 5 368 379,00 грн. пені, що відображається в інтегрованій картці платника податків, яка була сплачена позивачем в повному обсязі.

Вважаючи нарахування такої пені протиправним, а саму пеню такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем безпідставно нараховано контролюючим органом позивачу пеню у сумі 5 368 379,00 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Згідно з п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається:

при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Відповідно до п. 129.2 ст. 129 Податкового кодексу України у разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання (його частини) у порядку адміністративного та/або судового оскарження пеня за період заниження такого грошового зобов`язання (його частини) скасовується.

Приписами пп. 129.3.1 п. 129.3 ст. 129 Податкового кодексу України встановлено, що нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем сплачене визначене податковим повідомленням-рішенням від 15.03.2018 № грошове зобов`язання з податку на додану вартість у встановлений строк, а саме: 16.03.2018, відповідно до платіжного доручення від 16.03.2018 №000001951 та №000001950.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що передбачене п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається саме з дати виникнення зобов`язання, тобто з дати, визначеної в рішенні податкового органу, оскільки станом на граничну дату сплати за період, за який було визначено зобов`язання, їх не існувало. Натомість належним, в даному випадку, видом відповідальності є штраф.

Так, згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим повідомленням рішенням від 15.03.2018 № позивачу було нараховано штраф в розмірі 2 521 645,25 грн.

Згідно розрахунку нарахування позивачу пені було здійснено за період березня 2016 року по березень 2018 року. Відповідно до норми підпункту 129.1.1. пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України в редакції, яка діяла до 01.01.2017р., тобто частково протягом періоду, за який позивачу було нараховано пеню, пеня нараховується після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Підпунктом «б» вказаної правової норми було передбачено, що нарахування пені розпочинається, при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставне нарахування контролюючим органом позивачу пені у сумі 5 368 379,00 грн., з огляду на своєчасне погашення позивачем грошового зобов`язання.

Апелянт обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, повинен був врахувати положення пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України, відповідно до яких нарахування пені здійснюється не з моменту узгодження податкового зобов`язання або винесення податкової вимоги, а з дня настання граничного строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження), що свідчить про помилковість доводів позивача відносно відсутності підстав для нарахування пені, зважаючи на своєчасність сплати суми грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням.

Однак, колегія суддів вважає доводи відповідача помилковими, оскільки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 р. № 1797-VIII, що набрав чинності з 01 січня 2017 року, пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України було викладено в новій редакції, а саме: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, нарахування пені розпочинається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними в пп. 54.3.1-54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Таким чином, пеня нараховується після отримання платником податкового повідомлення-рішення та до дати сплати визначеного грошового зобов`язання, включаючи період адміністративного оскарження.

Так, сума грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 15.03.2018 р.№ була сплачена 26.03.2018 р., тобто в десятиденний строк, а відтак підстави для нарахування пені відсутні.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що рішення з приводу нарахування позивачу пені у сумі 5368379,00 грн. контролюючим органом не приймалось, а тому вимога позивача про зобов`язання Офісу ВПП ДФС скасувати пеню в розмірі 5368379,00 грн. не підлягає задоволенню.

При цьому, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Тому, суд першої інстанції, з метою повного захисту порушених прав позивача, обґрунтовано визнав за необхідне визнати протиправними дії відповідача по нарахуванню позивачу пені за порушення строків виконання грошового зобов`язання та зобов`язати Офіс великих платників податків ДФС внести зміни до інтегрованої картки платника податку на додану вартість приватного акціонерного товариства "А/Т Тютюнова Компанія "В.А.Т. - Прилуки" та виключити запис про нарахування пені за порушення строків виконання грошового зобов`язання в сумі 5368379грн.

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність вимоги позивача про зобов`язання Офісу великих платників податків ДФС підготувати та подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення приватному акціонерному товариству "А/Т Тютюнова Компанія "В.А.Т.- Прилуки" надміру сплачених зобов`язань з податку на додану вартість в сумі, 5 368 379,00 грн. з Державного бюджету України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Приватного акціонерного товариства "А/Т Тютюнова Компанія "В.А.Т.- Прилуки" в установі банку, оскільки станом на момент винесення рішення відсутня обставина переплати позивачем податку, оскільки така переплата виникне лише у випадку виконання відповідачем даного рішення, за умови відсутності податкового боргу позивача.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження позивача стосовно того, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою відкрито за відсутності сплати судового збору в повному обсязі відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2019 р., оскільки відповідно до вказаної ухвали судом розраховано судовий збір, виходячи із розрахунку за всі позовні вимоги, які розглядалися в суді першої інстанції.

Проте, оскільки апелянт оскаржує лише дві позовні вимоги, відповідно ним вірно сплачено судовий збір в сумі 5 286,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 48 від 23.01.2019 р., у зв`язку із чим судом відкрито апеляційне провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є. Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 30.05.2019 р.