Справа № 140/2784/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2935/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Гуляка В.В., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року, ухвалене суддею Ксензюк А.Я. у м.Луцьку Волинської області о 13:09, повний текст якого складений 06 лютого 2019 року, у справі №140/2784/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурніро" до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про стягнення пені, -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2018 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фурніро" звернувся до суду із позовом до відповідачів Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, у якому просив стягнути з Державного бюджету України пеню на бюджетну заборгованість за період з 21 червня 2018 року по 28 грудня 2018 року у сумі 109 077,36 грн за порушення строків відшкодування податку на додану вартість по декларації з ПДВ за червень 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2017 року у справі №803/121/16, яка постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року залишена без змін, позов ТзОВ Фурніро до Луцької ОДПІ про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ківерцівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (Рожищенське відділення) від 25 січня 2016 року №, визнано протиправною бездіяльність Рожищенського відділення Ківерцівської ОДПІ щодо неподання висновку органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, із зазначенням суми у розмірі 1197967 грн, що підлягає відшкодуванню із бюджету на користь ТзОВ Фурніро, зобов`язано Луцьку ОДПІ внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування ТзОВ Фурніро суми ПДВ за червень 2015 року у розмірі 1197967 грн.

Оскільки узгоджена сума бюджетного відшкодування ПДВ не відшкодована товариству, тому відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України позивач вважає її бюджетною заборгованістю, та просить стягнути на його користь пеню на бюджетну заборгованість за період з 21 червня 2018 року по 28 грудня 2018 року у сумі 109077,36 грн за порушення строків відшкодування ПДВ.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, що право ТзОВ Фурніро на отримання бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 1197967,00 грн підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили 19 грудня 2017 року, проте зазначена сума повернута позивачу не була, а лише в частині 1194898,00 грн включена до Тимчасового реєстру заяв про повернення бюджетного відшкодування ПДВ.

Таким чином, судом встановлено, що станом на день звернення ТзОВ Фурніро до суду з даним позовом вказана сума є бюджетною заборгованістю, на яку підлягає нарахуванню пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Посилання Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на передчасність звернення позивача до суду з даним позовом є безпідставними, оскільки зверненню позивача до суду передувало встановлення в судовому порядку факту неправомірної відмови в наданні бюджетного відшкодування, узгодженості відповідних сум та неповернення таких з бюджету. Більше того, постанова Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2017 року у справі № 803/121/16 набрала законної сили, що вказує на необґрунтованість висновку контролюючого органу про наявність процедури судового оскарження в розумінні пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачем Луцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області оскаржено його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не з`ясовано та не встановлено правильний спосіб розрахунку пені, не враховано триваючої процедури судового оскарження, факту передчасного звернення до суду з вимогою про стягнення пені, належності відповідача (виконання ним рішення суду) у справі, суми бюджетного відшкодування, об`єктивної неможливості розгляду справи без зупинення її розгляду до вирішення пов`язаної справи, залишення позовної заяви без розгляду.

Зокрема, покликаючись на постановлення Верховним Судом ухвали про відкриття касаційного провадження від 05.02.2018 за касаційною скаргою Луцької ОДПІ на рішення суду першої та апеляційної інстанцій у справі №803/121/16, зазначає, що з прийняттям судом апеляційної інстанції судового рішення процедура судового оскарження не закінчується, а є триваючою в разі оскарження в подальшому судових рішень учасниками судового процесу.

Крім того, зазначає, що судом першої інастанції безпідставно не задоволено клопотання Луцької ОДПІ про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно доводів позивача бюджетне відшкодування за червень набуло статусу заборгованості із 20.12.2017 , а з даним позовом товариство звернулось 27.12.2018, тобто з пропуском строку шестимісячного строку звернення до суду, визначеного ст.122 КАС України.

Крім того вказує, що вжиті у п.200.13 ст.200 ПК України строки вказані саме як «операційні», а тому з урахуванням п.200.23 ст.200 ПК України при розрахунку кількості днів прострочення відшкодування ПДВ слід враховувати саме операційні (робочі) дні.

Судом також не взято до уваги, що згідно інтегрованої картки платника податків ТзОВ «Фурніро» по декларації за червень 2015 року залишок невідшкодованих сум ПДВ становить 1194898 грн, в зв`язку з тим, що протягом 2016-2017 років нараховано ПДВ до сплати та штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в сумі 3069 грн. У разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу. А тому, сума, з якої здійснюється обрахунок пені, на думку скаржника, не відповідає залишку невідшкодованої.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» від 28.03.2018 №296 Луцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області реорганізується шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Волинській області.

Відповідно до п.1 Положення про Головне управління ДФС у Волинській області, затвердженого наказом ДФС від 01.02.2019 №80, Головне управління ДФС у Волинській області є правонаступником всіх прав та обов`язків, зокрема Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області () № 3008714 від 10.05.2019.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України допущено заміну відповідача - Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області правонаступником Головним управлінням ДФС у Волинській області.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 20 липня 2015 року ТзОВ Фурніро подано до Ківерцівської ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за червень 2015 року з розрахунком суми бюджетного відшкодування та заявою про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування ПДВ платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету. Бюджетне відшкодування за цей період становило 182820,00 грн, а сума залишку від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку 1078 267,00 грн.

Податковим повідомленням-рішенням Ківерцівської ОДПІ від 25 січня 2016 року № позивачу відмовлено у бюджетному відшкодуванні ПДВ у розмірі 1197967,00 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2017 року у справі № 803/121/16 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ківерцівської ОДПІ від 25 січня 2016 року № , визнано протиправною бездіяльність Рожищенського відділення Ківерцівської ОДПІ щодо неподання висновку органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, із зазначенням суми у розмірі 1197967,00 грн, що підлягає відшкодуванню із бюджету на користь ТзОВ Фурніро; зобов`язано Луцьку ОДПІ внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування ТзОВ Фурніро суми ПДВ за червень 2015 року у розмірі 1197967,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року вказану постанову залишено без змін.

Таким чином, постанова Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2017 року у справі № 803/121/16 суду набрала законної сили 19 грудня 2017 року.

Сума бюджетного відшкодування ТзОВ Фурніро не повернута.

ТзОВ Фурніро, вважаючи, що має право на відшкодування пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, звернувся до суду з даним адміністративним позовом про її стягнення з Державного бюджету України.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

За визначенням, наведеним у підпунктах 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; пеня сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Тобто, пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти.

Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені статтею 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин у цій справі) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За змістом пунктів 200.10 ст. 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

В силу приписів, визначених підпунктом ґ пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

У відповідності до п. 200.23 ст.200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується виникнення права у ТзОВ Фурніро на отримання бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 1197967,00 грн з 19 грудня 2017 року дати набранням судовим рішенням у справі №803/121/16 законної сили.

Слід зазначити, що частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Аналогічні положення містить КАС України, зокрема, нормами ст.370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Однак, зазначена сума повернута позивачу не була, а лише в частині 1194898,00 грн включена до Тимчасового реєстру заяв про повернення бюджетного відшкодування ПДВ.

Наведене свідчить, що станом на день звернення ТзОВ Фурніро до суду з даним адміністративним позовом вказана сума є бюджетною заборгованістю, на яку підлягає нарахуванню пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Лише внесення відповідної інформації до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не відповідає постанові Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2017 року у справі № 803/121/16 та вимогам Податкового кодексу України. Факт подання позивачем заяви про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ до 1 лютого 2016 року та набуття ознак узгодженості сумами, вказаними в такій заяві, лише 19 грудня 2017 року (тобто, станом на 1 січня 2017 року були відсутні невідшкодовані позивачу з бюджету суми ПДВ) виключає можливість застосування контролюючим органом вимог пункту 56 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України, відтак доводи скаржника про вжиття вичерпних заходів, спрямованих на повернення бюджетних коштів позивачу є безпідставними.

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необгрунтованість покликань податкового органу на невідповідність суми, з якої здійснюється розрахунок пені, з огляду на невідповідність такої суми залишку невідшкодованої та про застосування при обрахунку пені саме операційних робочих днів, оскільки передбачені статтею 200 Податкового кодексу України операційні дні стосуються конкретного випадку для застосування строку повернення суми бюджетного відшкодування, та податковим органом не надано доказів про наявність у позивача протягом 2016-2017 років податкового боргу в розмірі 3 069 грн.

Відтак, на виконання вимог, визначених ч.2 ст.77 КАС України, відповідачами не спростовано правомірності бездіяльності щодо виконання покладених на них функцій, що мало наслідком порушення прав ТзОВ «Фурніро» на своєчасне отримання бюджетного відшкодування.

Щодо доводів скаржника про недотримання позивачем строків звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі податковий орган вказує на те, що в межах спірних правовідносин підлягає застосуванню загальний шестимісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 Податкового кодексу України.

Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 Податкового кодексу України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України передбачено право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Таким чином, законодавцем надано платнику податків можливість захистити своє право шляхом оскарження не тільки рішення контролюючого органу, а й шляхом оскарження дії чи бездіяльності контролюючого органу.

Статтею 102 Податкового кодексу України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).

Крім того, положеннями пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України встановлено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Системний аналіз положень статті 43 та пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України дає підстави для висновку про те, що пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості в силу Закону та не залежить від волевиявлення платника податку на додану вартість.

Визначений законодавцем строк в 1095 днів також свідчить на користь того, що ПК України надано можливість захистити своє право на стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодування державою ПДВ протягом цього строку.

Таким чином, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

При цьому, право платника податків на стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ та нарахованої пені повинно бути реальним і забезпечуватись практичною можливістю, в тому числі, шляхом звернення до суду.

Відповідно до пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду слід врахувати й те, що в силу положень пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право стягнення податкового боргу протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення такого податкового боргу.

Оскільки контролюючі органи наділені правом стягнення з платників податків податкового боргу та пеню на нього протягом 1095 днів то, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, аналогічне право на стягнення пені протягом 1095 днів повинно бути забезпечено і для платників податків.

Вказана правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 14 березня 2019 року (справа № 822/553/17), від 11 квітня 2019 року (справа №810/1228/17).

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України, тобто протягом 1095 днів, позаяк пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти.

Щодо посилання скаржника на позицію викладену в судовому рішенні Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №822/553/17, колегія суддів зазначає, що у відповідності до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак слід зазначити, що ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №822/553/17, на яку покликається скаржник, справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Славутський комбінат «Будфарфор» до Славутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області, Славутського управління державної казначейської служби України Хмельницької області про стягнення коштів передано на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу.

Водночас постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у цій справі висловлено правову позицію, що ПК України є спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників спірних відносин, в тому числі захисту порушеного права у судовому порядку. Вказане повною мірою кореспондується із статтею 122 КАС України.

Таким чином, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин слід враховувати висновки щодо їх застосування, викладені у справі №822/553/17 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 березня 2019 року

Відтак, суд не приймає посилання скаржника на позицію, викладену Верховним Судом в ухвалі 24 жовтня 2018 року у справі №822/553/17.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фурніро", звернені Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, до про стягнення з Державного бюджету України пені на бюджетну заборгованість за період з 21 червня 2018 року по 28 грудня 2018 року у сумі 109 077,36 грн за порушення строків відшкодування податку на додану вартість по декларації з ПДВ за червень 2015 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року у справі №140/2784/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. В. Гуляк
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 31.05.2019.