Справа № 240/6908/19
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Житомир справа № 240/6908/19

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черноліхова С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:

- визнати відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області протиправною, яка виразилася у не передачі земельної ділянки, розташованої на території Коростишівського району Житомирської області, у оренду терміном на 49 років для сінокосіння ОСОБА_1 , згідно клопотання від 02.01.2019;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирської області передати ОСОБА_1 земельну ділянку для сінокосіння в оренду терміном на 49 років за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 38,2482 га, яка розташована на території Коростишівського району Житомирської області;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області судові витрати на професійну правову допомогу кошти в розміри 2606,10 грн на користь ОСОБА_1 .

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирської області подати до суду у двотижневий термін з моменту набрання рішення законної сили звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що звернувся з клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про передачу в оренду земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 33,2482 га для сінокосіння терміном 49 років, яка розташована за межами населених пунктів Коростишівського району Житомирської області, однак отримав відмову у задоволенні поданого клопотання. Вважає відмову, викладену у листі №Г-64/0-371/0/22-19 від 24.01.2019 протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси.

Ухвалою судді від 06.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

27.05.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхідний номер 12767/19) від представника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.20-26). Вказала, що позивач є керівником, підписантом і засновником селянського (фермерського) господарства "Нона" та "Нона-1", тому отримання земельної ділянки в оренду має відбуватися за процедурою проведення земельних торгів відповідно до ст.124 Земельного кодексу України. Крім того зазначила, що земельна ділянка на яку претендує позивач має орієнтовний склад угідь - рілля та мають вищий показник родючості, у зв`язку із чим використання її для сінокосіння буде свідчити про нераціональне використання земельної ділянки. При цьому, наголосила, що відповідно до інформації наявній в Публічній кадастровій карті України, земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 взагалі відсутня, у зв`язку із чим вимога позивача про передачу такої в оренду, не обґрунтована та суперечить вимогам ст.123 Земельного кодексу України.

27.05.2019 представником відповідача подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України, у задоволенні якого відповідно до ухвали суду від 05.06.2019 відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 02 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із клопотанням, в якому просив передати в оренду земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 33,2482 га для сінокосіння терміном 49 років, яка розташована за межами населених пунктів Коростишівського району Житомирської області (а.с.10). До клопотання позивачем додано: копію паспорту та ідентифікаційного коду.

Листом Г-64/0-371/0/22-19 від 24 січня 2019 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання (а.с.11). Підставами для відмови зазначено:

1) отримання фермерським господарством земельної ділянки в оренду можливе тільки за процедурою проведення земельних торгів відповідно до ст.124 Земельного кодексу України;

2) відсутність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду;

3) земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 відноситься до земель запасу та має орієнтовний склад угідь-рілля.

Не погодившись із відмовою Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у передачі земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 , у оренду терміном на 49 років для сінокосіння, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 22 Земельного кодексу України (далі- ЗК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В свою чергу, п. "а" ч.3 ст.22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;

Відповідно до статті 31 ЗК України, землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Поряд із цим, зі змісту ст.15-1 ЗК України вбачається, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, серед інших, належить внесення в установленому порядку пропозицій щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин та розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

При цьому, частиною першою статті 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (ч.2 ст.93 ЗК України).

Не підлягають передачі в оренду земельні ділянки, штучно створені у межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, розташованих у прибережній захисній смузі водних об`єктів, крім випадків, передбачених законом (ч.3 ст.93 ЗК України).

Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначається статтею 123 ЗК України.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України).

В силу приписів статті 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч.4 ст.122 ЗК України).

Відтак, аналіз вищевказаних норм, дає підстави вважати, що для прийняття рішення центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів про передачу земельної ділянки в оренду особі, передує стадія розгляду та затвердження проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки в оренду з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 подав до Головного управління Держгеокадастру України у Житомирській області клопотання щодо надання земельної ділянки в оренду, при цьому додавши до нього лише копію паспорту та ідентифікаційного коду. Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яку бажає отримати позивач в оренду останнім не надано, що і слугувало однією із підстав для відмови щодо передачі земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 в оренду.

Поряд із цим, в матеріалах справи містяться звернення ОСОБА_1 від 02.07.2018 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та заява позивача від 11.07.2018 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємсмтво Житомирземпроект» щодо розроблення проекту землеустрою земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3 згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-2239/14-18-СГ від 21.06.2018 (а.с.14,15). За результатом розгляду звернення та заяви, позивач отримав листи, зі змісту яких вбачається, що при передачі земельної ділянки в користування (оренду) розробляти проект землеустрою не потрібно. Проте, такі листи-відповіді фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 02.07.2019 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство Житомирземпроект» від 16.07.2018 до даної справи жодного відношення не мають, оскільки наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-2239/14-18-СГ від 21.06.2018 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою винесений стосовно іншої земельної ділянки. Таким чином, вказані докази не заслуговують на увагую.

Отже, докази того, що позивачем розроблений проект землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 38,2482 га, яка розташована за межами населених пунктів Коростишівського району Житомирської області та факт подання такого проекту до відповідача разом із клопотанням від 02.01.2019 щодо передачі земельної ділянки в оренду, у матеріалах справи відсутні.

ОСОБА_1 , в обґрунтуванні своїх позовних вимог, лише акцентує увагу суду на тому, що проекти щодо формування території та встановлення меж були замовлені та виготовлені в 1992 році та знаходяться у відділі Коростишівського району Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, при цьому не надавши жодних доказів розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 в оренду.

Враховуючи викладене, слідує висновок, що відсутність проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 виключає можливість прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області позитивного рішення, тобто, рішення про передачу такої земельної ділянки в оренду строком на 49 років та визначити умови її використання і затвердити умови надання.

Суд вказує, що ОСОБА_1 необхідно звернутися з відповідною заявою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за отриманням дозволу на виготовлення проекту землеустрою, оскільки прийняттю рішення про передачу земельної ділянки в оренду особі, передує стадія розгляду та затвердження проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки в оренду з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.02.2019 у справі № 305/421/17

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що відповідно витягу із Публічної кадастрової карти, який міститься в матеріалах справи (а.с.28) відомості про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 відсутні. Таким чином, вказана земельна ділянка не є сформованою, відповідно і не може бути об`єктом цивільних прав, зокрема, права оренди.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов