Справа № 9901/307/19
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 червня 2019 року

Київ

справа №9901/307/19

адміністративне провадження №П/9901/307/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Жука А.В. (далі - Суд) перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2019 року ОСОБА_2 подано адміністративний позов до Верховного Суду як до суду першої інстанції до Президента України, у якому позивач просить:

1) зобов`язати відповідача надати суду документи, які начебто були підставою для незаконного видання ним наказу про присвоєння класного чину державного радника юстиції радника юстиції 2 класу ОСОБА_3 - прокурору Одеської області;

2) прийняти рішення про проведення розслідування і встановлення посадових осіб, якими було виконано подання Президенту України на присвоєння класного чину державного радника юстиції 2 класу ОСОБА_3 - прокурору Одеської області для подальшого притягнення їх до передбаченої його величчю Законом відповідальності;

3) визнати наказ Президента України №205/2019 про присвоєння класного чину державного радника юстиції 2 класу ОСОБА_3 незаконним;

4) cкасувати, як визнаний незаконним, наказ Президента України №205/2019 про присвоєння класного чину державного радника юстиції 2 класу ОСОБА_3.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправність прийнятого рішення щодо подання Президенту України на присвоєння класного чину державного радника юстиції 2 класу ОСОБА_3 - прокурору Одеської області та незаконність Указу Президента України № 205/2019 від 08.05.2019 «Про присвоєння класних чинів», яким присвоєно класний чин державного радника юстиції 2 класу ОСОБА_3 - прокурору Одеської області.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у адміністративній справі, Судом з`ясоване наступне.

У позовній заяві ОСОБА_2 вказує на те, що за заявами і ухвалами судів, винесеними за його зверненнями, прокурора Одеської області ОСОБА_3. зобов`язано внести відомості про кримінальні правопорушення, злочини вчинені можновладцями, прокурорами та поліцейськими впродовж 3 років перебування ОСОБА_3 на посаді прокурора Одеської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове слідство по 15 різним справам. Також позивач вказує, що у 2019 році за ухвалами слідчих суддів Заводського суду м. Миколаєва зобов`язано відповідальних осіб територіального управління ДБР у м. Миколаєві внести відомості про кримінальні порушення вчинені прокурором Одеської області ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, злочинів, які полягають у невиконанні рішень судів та розпочати досудове слідство по справам № 487/1682/19 від 06.03.2019, № 487/1684/19 від 05.04.2019, № 87/508/19 від 24.01.2019, № 467/1683/19 від 06.03.2019.

Незважаючи на вказані обставини Президентом України було видано Указ №205/2019 від 08.05.2019, яким присвоєно класний чин державного радника юстиції 2 класу ОСОБА_3 - прокурору Одеської області.

Наведене зумовило звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом про визнання Указу Президента України "Про присвоєння класних чинів" №205/2019 від 08.05.2019 незаконним та його скасування.

Відтак, приходжу до переконання, що вимоги викладені в пунктах 1) та 2) прохальної частини ОСОБА_2 щодо зобов`язання відповідача надати суду документи та щодо прийняття рішення про проведення розслідування і встановлення посадових осіб, якими виконано подання Президенту України на присвоєння класного чину ОСОБА_3 слід розглядати як клопотання, пов`язані з розглядом даної справи, які неможливо розглянути на стадії вирішення питання про відкриття провадження у даній справі.

Повноваження Президента України визначені виключно Конституцією України. Згідно п. 24 ст. 106 Конституції України Президент України присвоює вищі військові звання, вищі дипломатичні ранги та інші вищі спеціальні звання і класні чини.

За змістом частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, зокрема, справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Президента України. Особливості розгляду цієї категорії спорів визначено у статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України.

За частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Стосовно конституційного права особи на захист від порушень з боку органів державної влади, то офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України міститься, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011. У цьому рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що «права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <…>».

Також у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено про те, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отож, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини другої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Отже, процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Таке ж правило має застосовуватись і до оскарження правових актів індивідуальної дії.

Звертаючись до суду з позовом щодо законності правового акта суб`єкта владних повноважень індивідуального характеру позивач також повинен пояснити які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень.

Указ Президента України може бути предметом розгляду адміністративного суду на відповідність його законам України. Проте, захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що оскаржуваний Указ Президента України «Про присвоєння класних чинів» №205/2019 від 08.05.2019 , яким присвоєно класний чин державного радника юстиції 2 класу ОСОБА_3 - прокурору Одеської області, є актом індивідуальної дії, що породжує права та обов`язки лише стосовно особи, щодо якої він прийнятий.

Зважаючи на те, що позивач не є суб`єктом, на якого поширюється дія вищезазначеного Указу Президента України №205/2019 від 08.05.2019, а також не порушує особистих прав та/або інтересів заявника, Суд дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача, яке підлягає судовому захисту.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у справі №9901/593/18.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому в даному випадку поняття «справа, яку не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Зважаючи на обставини, у зв`язку з якими ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду і наведене вище правове регулювання цих відносин Суд вважає, що у відкритті провадження у справі за цим позовом слід відмовити.

Керуючись статтями 22, 170, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття.

___________________

А.В. Жук,

Суддя