Справа № 280/913/19
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 червня 2019 року Справа № 280/913/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши у порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2-Б)

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач або центральне ОУПФУ м. Запоріжжя), в якому позивач просить суд:

скасувати рішення відповідача від 06.09.2018 №61/1839/06 про відмову позивачу у призначенні пенсії;

зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28.08.2018.

Ухвалою суду від 06.03.2019 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі № 280/913/19.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.08.2018 ОСОБА_1 звернувся до Центрального ОУПФУ м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте рішенням від 06.09.2018 №61/1839/06 у призначенні пенсії відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. Вважає оскаржуване рішення протиправним, оскільки пільговий стаж підтверджено записами в трудовій книжці та уточнюючою довідкою ПрАТ «Запоріжкокс». Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав, надав відзив, в якому пояснив, що пільговий стаж позивача, необхідний для призначення пенсії, складає 19 р. 01 міс. 10 дн. Період з 01.07.2002 по 23.05.2003, в якому позивач відбував покарання у вигляді виправних робіт, до пільгового стажу не зараховано, оскільки рішення суду щодо його зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 не надано. За таких обставин, у позивача відсутній стаж, достатній для призначення пенсії на пільгових умовах, а тому у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Крім того, просить розглянути справу з повідомленням (викликом) сторін, за участю представника відповідача.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.08.2018 звернувся до Центрального ОУПФУ м. Запоріжжя із заявою про призначення/перерахунок пенсії.

Рішенням Центрального ОУПФУ м. Запоріжжя від 06.09.2018 №61/1839/06 у призначенні пенсії відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. В обґрунтування рішення зазначено, що стаж згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підтверджено у розмірі 18 р. 02 міс. 14 дн., при цьому період трудової діяльності з 01.07.2002 по 23.05.2003 до загального стажу не зараховано згідно записів трудової книжки.

Листом від 26.11.2018 №3900/06 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що при повторному розгляді поданих документів, з урахуванням роз`яснення Мінсоцзахисту України від 01.07.1992 №18 пільговий стаж підтверджено у розмірі 19 р. 01 міс. 10 дн., а саме: з 27.08.1998 по 30.06.2002, з 24.05.2003 по 27.08.2018. Період роботи з 01.07.2002 по 23.05.2003 не враховано до пільгового стажу згідно записів в трудовій книжці.

Представник позивача звертався із адвокатським запитом до Центрального ОУПФУ м. Запоріжжя з питання призначення пенсії ОСОБА_1 , на що листом від 22.12.2018 №4196/03 надано відповідь, аналогічну за змістом листу від 26.11.2018 №3900/06.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про призначення пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2002 по справі №1-431 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді одного року виправних робіт зі стягненням в дохід держави 20 відсотків заробітної плати.

В трудовій книжці позивача містяться записи про те, що з 27.08.1998 його прийнято до ВАТ «Запоріжкокс» в коксовий цех дверевим 5 розряду, 04.05.2006 - переведено люковим 6 розряду до коксового цеху; 01.10.2006 - переведено дверевим 5 розряду до коксового цеху; 01.10.2007 - переведено до коксового цеху люковим 6 розряду; 01.03.2016 - переведено машиністом коксових машин 6 розряду коксового цеху; 01.02.2017 - переведено машиністом коксових машин 6 розряду КБ №5,6 завантаження печей служби експлуатації коксового цеху. Крім того, зазначено про перетворення 19.04.2011 ВАТ «Запоріжкокс» на ПАТ «Запоріжкокс» та 26.04.2016 ПАТ «Запоріжкокс» на ПрАТ «Запоріжкокс»; вказано, що згідно наказів від 04.04.2011 №116 та від 01.04.2016 №362 підтверджено право на пільгове забезпечення за Списком №1 розділу IV.

Також зазначено про те, що період роботи з 01.07.2002 по 23.05.2003 в загальний та безперервний стаж не зараховується.

Щодо спірного періоду суд зазначає про таке.

Згідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями частини третьої статті 95 Виправно-трудового кодексу України, якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування позивачем виправних робіт, визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

Згідно з частиною третьою статті 42 чинного Кримінально-виконавчого кодексу України час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

В свою чергу, згідно з частиною першою статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено, що засуджені мають право на соціальне забезпечення, у тому числі й на отримання пенсій відповідно до законів України.

Відповідно до Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV; тут та надалі - в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції), який набрав чинності з 01.01.2004, встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII (далі - Закон N 1788-XII; тут та надалі - в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 54 та тексті свого рішення у справі "Пічкур проти України" від 07 лютого 2014 року (заява № 10441/06) різниця в поводженні, є порушенням статі 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, оскільки законодавчими актами, як тими, що діяли на час відбування позивачем покарання, так і тими, що діють на теперішній час, передбачено можливість зарахування періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу (який до 01.01.2004 прирівнюється до страхового), суд вважає, що період роботи ОСОБА_1 з 01.07.2002 по 23.05.2003 підлягає зарахуванню до його загального трудового стажу.

Аналогічно норми права застосовані Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 по справі № 211/1432/17(2-а/211/103/17).

Щодо вимог про скасування рішення відповідача від 06.09.2018 №61/1839/06 про відмову позивачу у призначенні пенсії та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28.08.2018 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Аналогічні приписи містить і стаття 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 01.07.1992 №18, згідно статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії на пільгових умовах незалежно від віку при стажі не менше 20 років на основних роботах у металургійному виробництві мають, зокрема: машиністи коксових машин, двереві коксохімічного виробництва, люкові коксохімічного виробництва.

Зайнятість позивача на вказаних роботах повний робочий день підтверджується довідками ПрАТ «Запоріжкокс» від 27.08.2018 №102 та від 01.11.2018 №131/ВК.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач визнає пільговий стаж ОСОБА_1 за Списком №1 у розмірі 19 р. 01 міс. АДРЕСА_2 ., а саме: з 27.08.1998 по 30.06.2002, з 24.05.2003 по 27.08.2018, а судом в межах розгляду даної справи встановлено, що період роботи з 01.07.2002 по 23.05.2003 також підлягає зарахуванню до пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії, ОСОБА_1 має стаж не менше 20 років на основних роботах у металургійному виробництві, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін слід зазначити наступне.

Суд звертає увагу представника відповідача, що порядок розгляду справ за правилами спрощеного позовного провадження врегульовано главою 10 КАС України.

Частиною 2 статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Разом з тим, суд зазначає, що статтею 263 КАС України врегульовано особливості розгляду окремих категорій справ незначної складності.

Так, пунктом 2 частини 1 статті 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Також, суд звертає увагу і на ту обставину, що відповідно до приписів частини 7 статті 260 КАС України частини друга - шоста цієї статті не застосовуються до справ, визначених пунктами 1-9 частини шостої статті 12 цього Кодексу. Згідно п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Суд зазначає, що предметом розгляду адміністративної справи №280/913/19 є оскарження позивачем рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, яким відмовлено у призначенні пенсії, що відноситься до справ незначної складності, розгляд яких передбачено виключно (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Крім того, суд звертає увагу і на ту обставину, що відповідачем не наведено жодних обґрунтованих доводів щодо необхідності розгляду даної адміністративної справи з викликом сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданого клопотання та відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Скасувати рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 06.09.2018 №61/1839/06.

3. Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2-Б; ) призначити та виплачувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28.08.2018.

4. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2-Б; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано 03.06.2019.

Суддя Ю.П. Бойченко