Справа № 826/7672/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7672/18 Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІХАБ-ЮЖНИЙ» про застосування умовного арешту коштів на рахунках платника податків,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулося до суду з даним позовом, в якому просило застосувати умовний арешт коштів на рахунках платника податків, посилаючись на те, що останнім не було допущено до перевірки посадових осіб позивача при наявності належним чином оформлених документів, що дають підстави для проведення та допуску до перевірки, про що складено відповідний акт, отже наявні підстави для застосування арешту майна платника податків.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази на підтвердження наявності у відповідача податкового боргу та у нього відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, отже, у суду відсутні підстави для висновку про наявність обставин, які зумовлюють можливість застосування умовного адміністративного арешту коштів на рахунках відповідача.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Апелянт зазначає, що судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм матеріального права. При цьому, наголошує на тому, що Вищий адміністративний суд України, інформаційним листом від 29.04.2013 року №642/12/13-13 «Щодо застосування адміністративного арешту коштів» надав роз`яснення, відповідально до яких, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03.03.2018 у справі № 757/10691/18-к за результатами розгляду клопотання прокурора ухвалено призначити комплексну позапланову документальну перевірку ТОВ «Агріхаб-Южний» з питань дотримання вимог податкового, валютного (бюджетного) та іншого законодавства і правильності визначення об`єкту оподаткування, повноти нарахування та сплати податків до бюджетів усіх рівнів за період з 01.01.2017 по 01.01.2018 та за необхідності надати для проведення перевірки матеріали кримінального провадження №0002424 від 27.07.2017.

04.05.2018 в.о. начальника Головного управління ДФС у м. Києві на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2018 у справі №757/10691/18-к, що винесена по матеріалам кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002424 від 27.07.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ст. 219 КК України видано наказ № 7894, яким наказано провести документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Агріхаб-Южний» з питань дотримання вимог податкового, валютного (бюджетного) та іншого законодавства, правильності визначення об`єкту оподаткування, повноти нарахування та сплати податків до бюджетів усіх рівнів за період з 01.01.2017 по 01.01.2018, тривалістю 5 робочих днів з 15.05.2018 по дату завершення перевірки.

15.05.2018 складено направлення на перевірку № 480/26-15-14-07-02-18 та № 481/26-15-14-07-02-18, пред`явлено тимчасово виконуючому обов`язки директора Типченку В.Г. службові посвідчення та направлення та вручено копію наказу від 04.05.2018 № 7894.

Посадовими особами Головного управління ДФС у м. Києві складено акт від 15.05.2018 № 418/26-15-14-07-01 про відмову у допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, відмову у наданні первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, інших документів, пов`язаних з нарахуванням та сплатою податків, зборів (обов`язкових платежів) до перевірки ТОВ «Агріхаб-Южний».

16.05.2018 начальником Головного управління ДФС у м. Києві прийнято рішення №22695 про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яким вирішено застосувати умовний адміністративний арешт майна платника податків - ТОВ «АГРІХАБ-ЮЖНИЙ», що перебуває у володінні останнього, на підставі чого ГУ ДФС у м. Києві звернулось до суду з позовом про застосування умовного адміністративного арешту коштів на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріхаб-Южний».

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач як суб`єкт владних повноважень не довів перед судом правомірність своїх дій, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України встановлено, що адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Пунктом 94.6 статті 94 Податкового кодексу України визначено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Таким чином, положеннями податкового законодавства розрізнені правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

Не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об`єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов`язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв`язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.

Законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

В даному випадку такими правовими підставами (умовами) є саме наявність податкового боргу, у разі якщо у платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу

В той же час, для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку платника податків, з підстав недопуску перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках товариства, відкритих в банківських установах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.08.2018 у справі №820/3059/17.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем в позовній заяві про факт наявності у позивача податкового боргу, як і про факт того, що у позивача відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, зазначено не було, як і не було надано доказів на підтвердження відповідних фактів, тому відсутні обставини, які зумовлюють можливість застосування умовного адміністративного арешту коштів на рахунках відповідача.

Посилання апелянта на інформаційний лист Вищого адміністративного суду України від 29.04.2013 року №642/12/13-13 «Щодо застосування адміністративного арешту коштів», не спростовує висновків Верховного Суду, наведених вище, та які у відповідності до ч.5 ст.242 КАС України повинні бути враховані при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

О.В. Епель