Справа № 2040/7968/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.

05 червня 2019 р. Справа № 2040/7968/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України про стягнення заборгованості, -

В с т а н о в и л а:

24.09.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (подалі - УВДФССУ в Харківській області) заборгованість по нарахованій, але не виплаченій сумі заробітної плати по лікарняним листам №№ 779240 , 321816 , 882632 за період з 12.05.2014 року по 05.09.2014 року у розмірі 17.656,94 грн.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 16.10.2006 року по 31.08.2015 року працював на посаді заступника голови редактора газети «Залізничник Донбасу» ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ».

З 12.05.2014 року по 05.09.2014 року знаходився на лікарняному. За вказаний період йому була нарахована заробітна плата по листах непрацездатності, однак зазначена заробітна плата до цього часу не виплачена.

Заперечуючи проти вимог Гревцова О.М., у відзиві на адміністративний позов УВДФССУ в Харківській області зазначає, що відповідно до вимог діючого на той час законодавства, роботодавцем отримані від позивача оригінали листків непрацездатності, здійснено нарахування допомоги з тимчасової втрати працездатності та подано відповідні заяви-розрахунки до робочого органу Фонду за місцем обліку в органі Фонду.

Даних про те, чи було на даний час здійснено фінансування Донецьким обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності страхувальника - Господарської служби ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» у відповідача немає, а позивач до свого позову довідки страхувальника станом на час звернення до суду не надає.

Фонд звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 не звертався належним чином до робочого органу Фонду з письмовою заявою про отримання матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності з наданням відповідних документів, передбачених Порядком № 37 або Порядком № 8.

Таким чином, Фонд ніяким чином не порушував права позивача та не повинен вчиняти певні дії, а саме призначати та виплачувати матеріальне забезпечення без звернення позивача до Фонду із заявою з наданням документів, передбачених п. 8 Порядку № 8.

Крім цього вказує, що ОСОБА_1 позовні вимоги заявлені некоректно: Стягнути на свою користь з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій сумі заробітної плати по листках непрацездатності у розмірі 17.656,94грн.

Допомога з тимчасової втрати працездатності надається застрахованим особам у формі матеріального забезпечення в рамках загальнообов`язкового державного соціального страхування та не входить до складу заробітної плати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 року у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не звертався належним чином до робочого органу Фонду з письмовою заявою про отримання матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності з наданням відповідних документів.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які мають значення для справи, котрі суд вважав установленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що він не звертався належним чином до робочого органу Фонду з письмовою заявою про отримання матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності з наданням відповідних документів, незважаючи на те, що Фонд на всі його звернення відмовлявся прийняти всі документи, висуваючи вимоги, які завідомо були нездійсненними - надати оригінали листків непрацездатності, які роботодавець по Закону не має права віддати.

У дійсності ним вчинені всі можливі звернення, як усні, письмові, а також навіть через суд (за допомогою цивільного судочинства). Однак Фонд, вживаючи різні прийоми казуїстики уперто не бажав виконувати свої обов`язки, а суд першої інстанції суть спору перевів у надуману плоскість.

Крім цього, суд не вірно витлумачив ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» № 1105 - XIV від 23.09.1999 року.

Також суд, у контексті свого рішення, не вірно застосував положення ст.ст. 77, 78 КАС України, закони України та постанови КМУ, які повинні підлягати застосуванню.

Відзив на апеляційну скаргу позивача УВДФССУ в Харківській області фактично обґрунтовує доводами, аналогічними тим, що наведені ним у відзиві на позов ОСОБА_1 , та просить залишити його апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини дійшов наступного висновку.

Статті 2, 253-255 КЗпП України гарантує працівникові, що уклав з роботодавцем офіційний трудовий договір, матеріальне забезпечення у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності.

Крім того, роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку (у тому числі через хворобу або травму, у зв`язку з вагітністю та пологами) відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат і соціальних послуг відповідно до Закону України від 23.09.1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (подалі - Закон № 1105-XIV).

Судом встановлено, що у період часу з 16.10.2006 року по 31.08.2015 року позивач ОСОБА_1 , що є застрахованою особою в системі державного загальнообов`язкового соціального страхування, працював на посаді заступника редактора/заступника головного редактора газети «Залізничник Донбасу» ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У цьому переліку зазначено м. Донецьк.

Із довідки господарської служби підприємства від 05.09.2015 року № 625 (а.с. 19) убачається, що для отримання матеріального забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування України - допомоги по тимчасовій непрацездатності, до бухгалтерії підприємства ОСОБА_1 були надані листки непрацездатності: №№ 779240, 285395, 321816, 882632.

Суми матеріального забезпечення ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛИЗНИЦЯ» були нараховані позивачу і відповідні заяви-розрахунку передані до Центральної МВД в м. Донецьку ДОВ ФСС з ТВП, відповідно, - 01.07.2014 року, 13.08.2014 року, 17.09.2014 року, 13.10.2014 року, однак фінансування страхувальника робочим органом Фонду проведено не було.

Абзацом 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1105-XIV визначено, що до коштів Фонду застосовується казначейська форма обслуговування в порядку, передбаченому для обслуговування Державного бюджету України.

Постановою Правління Національного банку України (подалі - НБУ) від 23.07.2014 року № 436 на території Донецької та Луганської областей, починаючи з 24.07.2014 року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, а постановою від 06.08.2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» НБУ зобов`язав банки України, небанківські установи та національного оператора поштового зв`язку, які є платіжними організаціями внутрішньодержавних/міжнародних платіжних систем та/або їх учасниками, призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою, до переходу району/міста обласного значення Донецької та/або Луганської областей під контроль української влади.

Згідно з пунктом 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595 (зі змінами, внесеними згідно з постановами КМУ від 11.03.2015 року № 109 та від 08.04.2015 року № 239) у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Казначейське обслуговування місцевих бюджетів за видатками та кредитуванням у населених пунктах на тимчасово неконтрольованій території здійснюється після повернення такої території під контроль органів державної влади.

Пунктом 8 цього Тимчасового порядку передбачено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до Закону України від 23.02.2012 року № 442-6 «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств і установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови № 200, з 01.12.2015 року утворено і діє ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ». Також з 01.12.2015 року державне підприємство «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» реорганізована у регіональну філії «Донецька залізниця» ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ».

06.09.2016 року ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с. 12).

Судом установлено, що позивач в усній формі звертався до Західної міжрайонної виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за роз`ясненнями щодо призначення та виплати йому допомоги по тимчасовій непрацездатності як особі, яка перемістилася з тимчасово окупованої території України.

28.03.2017 року позивач ОСОБА_1 на адресу Західної МРВД ХОВ ФСС з ТВП подав письмову заяву, якою, окрім іншого, повідомив установу Фонду про те, що оскільки Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Жовтневого району м. Харкова йому, як переселенцю, для виплати заборгованості по листам тимчасової непрацездатності були висунуті нездійсненні у його випадку вимоги, то вирішення питання щодо виплати йому матеріального забезпечення можливе лише у судовому порядку (а.с. 55 звор.).

У відповідь на звернення Західне МРВД ХОВ ФСС з ТВП листом від 30.03.2017 року № 01-20-350 (а.с. 25-26) повідомила ОСОБА_1 про положення Порядку надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, у тому числі щодо переліку документів, які необхідно подати до установи Фонду для отримання матеріального забезпечення разом із заявою про отримання такого матеріального забезпечення.

Статтею 3 розділу VII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону № 1105-XIV установлено, що особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» правлінням Фонду постановою від 26.12.2014 року № 37 затверджено Порядок надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (далі - Порядок № 37, що був чинним до 04.04.2017 року).

Пунктом 16 Порядку № 37 визначалось, що на підставі наданих застрахованою особою (або одержувачем допомоги) документів робочі органи Фонду не пізніше десяти днів з дня їх отримання призначають матеріальне забезпечення та виплачують його не пізніше десяти робочих днів з дня призначення такого матеріального забезпечення.

Відповідно до п. 8 цього Порядку для отримання матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності, < > застрахована особа подає до робочого органу Фонду такі документи, зокрема:

листок непрацездатності;

копію першої - четвертої, одинадцятої - шістнадцятої сторінок паспорта або іншого документа, що посвідчує особу;

копію реєстраційного номера облікової картки платника податків (не надається фізичними особами, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідному органу державної фіскальної служби і мають відмітку у паспорті);

копію довідки про взяття на облік;

довідку, видану застрахованій особі банківською установою, про відкриття поточного рахунку для зарахування матеріального забезпечення (за наявності);

копію трудової книжки (за наявності);

довідку про нараховану заробітну плату за відповідний розрахунковий період (помісячно) із зазначенням видів виплат та кількості відпрацьованих днів (годин) (за наявності);

у разі необхідності для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі сто відсотків середньої заробітної плати (доходу) застраховані особи, зазначені в абзаці п`ятому частини першої статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» або в пункті 5 частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», додають копії відповідних посвідчень або інші документи, які підтверджують право на пільгу;

копію договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) та наявну інформацію про сплачені суми єдиного внеску, зокрема копії квитанцій про сплату єдиного внеску, для добровільно застрахованих осіб.

За приписами п. 5 цього Порядку підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Пунктом 10 Порядку № 37 установлено, що копії документів, визначені у пунктах 8, 9 цього Порядку, завіряються працівником робочого органу Фонду згідно з пред`явленими оригіналами.

Отже, для отримання матеріального забезпечення застрахована особа, якою є позивач, звертається особисто або через законного представника до районної, міжрайонної, міської виконавчої дирекції відділення Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) із заявою, яка повинна містити реквізити банківської установи та номер поточного рахунку цієї особи для зарахування матеріального забезпечення, та пред`являють паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідку про взяття на облік, а також надають документи, передбачені, в даному випадку, пунктом 9 цього Порядку № 37, а у разі подання заяви законним представником застрахованої особи додатково пред`являються документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника.

Не пізніше 10 днів з дня отримання документів робочий орган Фонду призначає матеріальне забезпечення або, відповідно, відмовляє в його призначенні.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що підставою його звернення до суду з цим позовом послугувало те, що він не має можливості надати до робочого органу Фонду оригіналів листів тимчасової непрацездатності: серії АГК № 779240, серії АГК № 285395, серії АГІ № 321816, серії АГК № 882632.

Колегія суддів зауважує, що до позовної заяви ОСОБА_1 додані копії листків непрацездатності: серії АГК № 779240, серії АГК № 285395, серії АГІ № 321816, серії АГК № 882632 (а.с. 15-18), які засвідчені бухгалтером ОСОБА_2 та печаткою «Для документів» господарської служби ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ».

У постанові від 02.10.2018 року у справі № 569/14531/16-а Верховний Суд сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права, зокрема, проаналізував положення статті 19 Конституції України, статей 3, 4, 9, 17, 18 Закону України від 15.04.2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» , у розрізі міжнародних принципів закладених у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» в якому у 1971 році Міжнародний суд Організацій Об`єднаних Націй (подалі - ООН) зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів», у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) згідно з якими: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді Європейського Суду з прав людини, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Верховний Суд зазначив, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи те, що у справі, що розглядається, спірним є неврахування пенсійним органом при призначенні пенсії заробітної плати за період, який зараховано до страхового стажу роботи, зазначеної у довідці, виданій органом, який створений на тимчасово окупованій території України, Верховний Суд виснував, що можливо застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що фактичні обставини справи, які посвідчують об`єктивну неможливість позивача ОСОБА_1 надати до Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області оригінали вищеназваних листків тимчасової непрацездатності, за наявності їх копій, не можуть слугувати безумовною підставою для позбавлення позивача права на отримання відповідного матеріального забезпечення.

Колегія суддів також зазначає, що твердження позивача ОСОБА_1 про факти його звернення до Західного МРВД ХОВ ФСС з ТВП (абзац 3 лист 3, абзац 2 лист 4 позовної заяви) та факти відмови цього робочого органу Фонду в прийняти його заяв (в тексті апеляційної скарги - звернень) судовим розглядом справи не підтверджений.

Відповідач категорично заперечує факт звернення позивача із заявою про отримання матеріального забезпечення. Доказів зворотного судам першої та апеляційної інстанцій позивач не надав.

При цьому, позивач не спростовує визначене у листі-відповіді Західного МРВД ХОВ ФСС від 30.03.2017 року № 01-20-350 про те, що цього органу він звертався в усній формі за роз`ясненнями щодо призначення та виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності. Письмове звернення ОСОБА_1 від 28.03.2017 року за своїм змістом також не може слугувати заявою про нарахування та виплаті матеріального забезпечення. Факт звернення позивача до суду в порядку цивільного судочинства про стягнення з відповідача суми матеріальної допомоги (яка, до речі, не була йому нарахована) не може слугувати рівноцінною заміною обов`язку звернення до відповідача із відповідною заявою про нарахування та виплату матеріального забезпечення.

Наведене дає підстави дійти висновку, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права, не відповідає змісту порушеного права, оскільки не існує рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у нарахуванні і виплаті позивачу матеріального забезпечення, а відтак - відсутні правові підстави для задоволення вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський