Справа № 300/504/19
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2019 р. справа № 300/504/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шумея М.В.,

секретаря судового засідання - Шпак М.М.,

за участю: представник позивача - Паньків В.Я ., представника Державної фіскальної служби України - Бабій Н.С., представника відповідачів - Гавадзина М.В., представника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області - Березан С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служба України, Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу №33-ос від 12.02.2019 року та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2019 ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Державної фіскальної служба України, Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу Державної фіскальної служби України № 33 - ос від 12.02.2019 "Про звільнення ОСОБА_2 " та поновлення ОСОБА_2 . на службі в податковій міліції органів ДФС Головного управління ДФС у Івано-Франківській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом ДФС України протиправно звільнено позивача з посади капітана податкової міліції, старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС в Івано-Франківській області Головного управління у Івано-Франківській області у запас (з постановкою на військовий облік) за пп. "г" (через скорочення штатів-при відсутності можливості подальшого використання на службі) п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та зобов"язано ГУ ДФС України надати до суду письмові докази.

01.04.2019 відповідачі подали до суду відзив на позовну заяву та письмові докази, які витребовувалися судом. У відзиві ДФС України та Головне управління ДФС в Івано-Франківській області не погоджуються з вимогами позивача, оскільки вони не ґрунтуються на нормах законодавства України та не відповідають фактичним обставинам справи з підстав викладених у відзиві.

05.04.2019 Головне управління ДФС в Івано-Франківській області подало суду клопотання про виключення ГУ ДФС в Івано-Франківській області з числа відповідачів у справі № 300/504/19, враховуючи те, що позов заявлено до ДФС України та ГУ ДФС в Івано-Франківській області, а також відсутність позовних вимог до ГУ ДФС в Івано-Франківській області, тому на підставі статтей 5,78,160 Кодексу адміністративного судочинства України просить виключити ГУ ДФС в Івано-Франківській області з числа відповідачів у даній справі.

08.04.2019 позивач подав суду клопотання про витребування письмових доказів та просить витребувати від Головного управління ДФС в Івано-Франківській області: інформацію про прийняття на роботу нових працівників (із зазначенням їхньої посади) до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за період з 01.07.2018 по 31.03.2019; інформацію про наявність вакантних посад, як рівнозначних так і нижчих посад для ОСОБА_2 за період з 01.07.2018 по 31.03.2019.

09.04.2019 в судовому засіданні відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. Водночас представником позивача заявлено наступне клопотання про витребування додаткових письмових доказів. Подане клопотання задоволено та витребувано у ДФС України додаткові докази, а саме довідку про переважне право залишення на роботі працівників відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Івано-Франківській області ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

10.05.2019 представником відповідача подано клопотання про долучення письмових доказів та подано довідку про переважне право залишення на роботі працівників відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Івано-Франківській області ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

16.05.2019 представник позивача подав до суду клопотання про витребування письмових доказів.

В судовому засіданні відмовлено у задоволенні поданого клопотання.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечили та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши справу в порядку визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи, відзив на позов, судом встановлено наступне.

11.03.2019 ОСОБА_2 прийнятий на службу в органи податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області.

05.03.2012 у зв"язку з реорганізацією ДПА в Івано-Франківській області відряджений для подальшого проходження служби в органах податкової міліції ДПС в Івано-Франківській області.

01.07.2013 у зв"язку з реорганізацією ДПС в Івано-Франківській області відряджений для подальшого проходження служби до податкової міліції Міністерства доходів і зборів України.

16.07.2015 у зв"язку з реорганізацією ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області відряджений для подальшого проходження служби до податкової міліції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.

12.02.2019 наказом ДФС України № 33-ос звільнено ОСОБА_2 з посади капітана податкової міліції, старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС в Івано-Франківській області Головного управління ДФС у Івано-Франківській області у запас (з постановкою на військовий облік) за пп. "г" (через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі) п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Позивач вважаючи протиправним звільнення із займаної посади та вказаний вище наказ, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.353.1 ст.353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що наказом ДФС України № 356 від 06.06.2018 "Про внесення змін до окремих наказів ДФС" на виконання вимог постанов КМУ від 28.03.2018 № 296 "Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби" та № 297 "Деякі питання діяльності органів Державної фіскальної служби", у зв"язку із погодженням 22.05.2018 Міністром фінансів України затверджених в.о. Голови ДФС Змін до структур головних управлінь ДФС в областях прийнято рішення: про введення в дію Змін до структур головних управлінь ДФС в областях; ліквідування в головних управліннях ДФС в областях підрозділів внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у відповідних обастях.

На виконання вимог зазначеного наказу ДФС України № 356 від 06.06.2018 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийнято наказ № 1108 від 09.08.2018 "Про введення в дію змін до організаційної структури та штатного розпису ГУ ДФС на 2018 рік".

Згідно даного наказу № 1108 від 09.08.2018 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області введено в дію затверджені в.о. Голови ДФС України Проданом М.В. організаційну структуру згідно Переліку змін № 1 на 2018 рік та штатний розпис згідно Переліку змін № 2 на 2018 рік.

З метою забезпечення дотримання вимог Положення № 114 та виконання пункту 2 наказу ДФС № 356, уповноважено начальників головних управлінь ДФС в областях здійснити заходи щодо персонального попередження осіб начальницького складу підрозділів внутрішньої безпеки не пізніше ніж за два місяці про наступні для них вивільнення у зв"язку зі змінами в організаційних структурах, скорочення чисельності та штату працівників згідно з пунктом № 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

У зв"язку із ліквідацією відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Івано-Франківській області ГУ ДФС в Івано-Франківській області відповідно до вимог наказу ДФС України від 06.06.2018 № 356 попереджено про наступне вивільнення страшного оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Івано-Франківській області Головного управління ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_2 , з яким позивача ознайомлено 10.08.2018 (а.с. 43).

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Водночас Положенням № 114 не визначено сам порядок звільнення працівника через скорочення штатів.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною третьою вказаної статті встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 492 Кодексу законів про працю України визначено порядок вивільнення працівників, який передбачає, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

При цьому, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 по справі №6-1723цс17.

Відповідно до частини першої статті 492 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Листом № 3180/8/09-19-04-30 від 21.08.2018 Головне управління ДФС в Івано-Франківській області повідомило ДФС України щодо попередження ОСОБА_2 про наступне вивільнення та неможливість подальшого працевлаштування в підрозділах податкової міліції ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

Згідно довідки № 111/09-19-04-02-21 від 29.03.2019 в підрозділах податкової міліції ГУ ДФС в Івано-Франківській області відсутні вакантні посади, як рівнозначні та нижчі займаній посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Івано-Франківській області Головного управління ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_2 станом на 12.02.2019, що підтверджує відсутність можливості подальшого працевлаштування позивача.

Наказом ДФС України № 33 - ос від 12.02.2019 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114, Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою КМУ від 21.05.2014 № 236, звільнено з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України у запас за підпунктом "г" (через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі), пункту 64 Положення капітана податкової міліції Балана Романа Михайловича, старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Івано-Франківській області ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

Суд звертає увагу, що пункт 64 "г" Положення № 114, на який посилається відповідач, містить таку умову для звільнення працівника за скороченням штатів як відсутність можливості подальшого використання такого працівника на службі.

Отже, досліджуючи правомірність звільнення позивача, суд встановив факт скорочення штатів Головного управління внутрішньої безпеки та відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та вчасно попереджено про наступне вивільнення із займаної посади.

Відтак, відповідач належним чином виконав свій обов`язок, визначений у частині другій статті 40, частині третій статті 492 Кодексу законів про працю України, та, як наслідок, дотримався порядку звільнення позивача з займаної посади, що є підставою для висновку про законність такого звільнення.

Правомірність наказу від 12.02.2019 № 33-ос прямо вказує на відсутність правових підстав для задоволення позову в частині поновлення позивача на посаді, яку він обіймав у відділі оперативної внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС в Івано-Франківській області Головного управління ДФС у Івано-Франківській області.

Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини у справі, доведеність відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування, правомірності спірного наказу, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Шумей М.В.

Рішення складене в повному обсязі 27 травня 2019 р. у зв"язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні з 21.05.2019 по 24.05.2019.

ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1);

Державна фіскальна служба України (, Львівська площа 8, м.Київ, 04053);

Головне управління ДФС в Івано-Франківській області (3, вул. Незалежності 20, м.Івано-Франківськ, 76018).