Справа № 2040/7410/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 р.Справа № 2040/7410/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 28.01.19 року по справі № 2040/7410/18

за позовом Приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДФС у Харківській області від 24 липня 2018 року № 5303 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 )"; визнати протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2018 року №Ф-6, винесеної Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області; визнати протиправним та скасування рішення №6 від 16.10.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019р. адміністративний позов Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС у Харківській області від 24 липня 2018 року № 5303 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 )". Визнано протиправною та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2018 року №Ф-6. Визнано протиправним та скасовано рішення №6 від 16.10.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Стягнуто на користь Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 2114 грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області .

Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає , що судом першої інстанції залишилось поза увагою, що в ході перевірки було встановлено недотримання позивачем вимог п. 2 ч.І ст.7 Закону №2464, що призвело до заниження бази нарахування єдиним соціальним внеском та заниження суми єдиного соціального внеску за 2015 рік на 30 112,68 грн. Вказує , що рішення суду першої інстанції прийнято без дотримання законодавчого змісту норм наведених правових актів щодо спірних відносин, з наданням невірної правової оцінки обставинам справи, що свідчить про формальний підхід суду першої інстанції до з`ясування фактичних обставин даної справи, а судове рішення ґрунтується виключно на правовій позиції позивача без урахування доводів та пояснень, наданих представником відповідача. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 р. , прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх не обґрунтованими, такими, що не відповідають приписам чинного законодавства України, а тому вважає, що безпідставна скарга не підлягає задоволенню. Вважає, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а також у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, що обґрунтовується наступним. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заперечення на апеляційну скаргу .

Представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №8798, виданого 20.02.2012 року, та реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності №513 від 16.08.2012 року є приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, місцезнаходження (місце проживання): АДРЕСА_1 , взята на облік 21.08.2012 року за № 43154 та перебуває на обліку у Київській об`єднаній податковій інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

ГУ ДФС у Харківській області на підставі п.п. 19-1.1.2 п.19.1 ст.19 Податкового кодексу України, згідно з яким контролюючі органи контролюють своєчасність подання платниками податків та платника єдиного соціального внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів, було проведено аналіз поданої - ОСОБА_1 звітності, а саме: звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску за 2015 -2016 роки, та податкових декларацій про майновий стан і доходи за вказаний період.

За результатами співставлення показників звіту про суми нарахованого доходу та суми нарахованого єдиного внеску та показниками податкової декларації про майновий стан встановлено невідповідність суми доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок та суми доходу, на який нараховується податок на доходи з фізичних осіб. Так, контролюючим органом встановлено, що згідно таблиці 3 додатку 5 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску за 2015 рік ОСОБА_1 відобразила суму доходу за 2015 рік, заявлену у податковій декларації - 126706,04 грн. При цьому, сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, - 39926,00 грн. Також згідно таблиці 3 додатку 5 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску за 2016 рік ОСОБА_1 відобразила суму доходу за 2016 рік, заявлену у податковій декларації - 335374,30 грн. При цьому, сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску - 335374,30 грн.

Головним управлінням ДФС у Харківській області у зв`язку із встановленням фактів, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства Головним управлінням ДФС на адресу позивача надіслано запит від 27.07.2017 р. №2998/С/20-40-13-15-14 «Про надання інформації та документального підтвердження» та запропоновано надати інформацію і документальне підтвердження щодо отриманих доходів, понесених витрат, пов`язаних з обчисленням сплатою податку на доходи з фізичних осіб та єдиного соціального внеску, за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р.

Зазначений запит відповідачем направлено засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення на адресу пер АДРЕСА_2 , однак конверт повернуто до контролюючого органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

07.02.2018 р. Головним управлінням ДФС у Харківській області направлено ОСОБА_1. запит від 07.02.2018 р. №1310/С/20-40-13-15-14 «Про надання інформації та документального підтвердження», який направлено на адресу АДРЕСА_3 , та отримано позивачем 09.02.2018.

Позивачем надано відповідь на запит позивача листом від 01.03.2018 року вих. 130/01-16 «Щодо надання інформації та документального підтвердження», яким повідомлено контролюючий орган про те, що звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (додаток 5, таблиця 3), щодо яких звітувалась за 2015 та 2016 рік, а саме сум доходу, на який нараховується соціальний внесок, надана та сформована згідно з чинним законодавством України. Також, позивачем вказано, що сума доходу, заявлена в податковій декларації про майновий стан та доходи за 2015-2016 роки, співпадає з сумою, що вказана у графі 2 таблиці 2 додатку 5 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску. При цьому, позивачем зазначено на не допущенні розбіжностей в звітності. На підтвердження вказаного позивачем до контролюючого органу надано: декларації про майновий стан та доходи за 2015-2016 роки, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Наказом Головного управління ДФС у Харківській області від 24.07.2018 № 530 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 )» на підставі п.п.20.1.1, 20.1.4., 20.1.6, п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1 п.78.1 ст. 78, 79 Податкового кодексу України, ст. 13 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_4 , з 10.09.2018 тривалістю 5 робочих днів. При цьому, зазначено, що перевірку провести за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 з метою контролю дотримання вимог чинного законодавства при нарахуванні, обчисленні та сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

На виконання наказу відповідача від 24.07.2018 № 530 складено повідомлення від 26.07.2018 року №725 щодо проведення перевірки позивача.

В подальшому, на підставі наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 24.07.2018 № 530 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 )» посадовою особою контролюючого органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особами, за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р., результати якої оформлено у вигляді акту перевірки від 21.09.2018 року №3970/20-40-13-06-07.

Відповідно до повідомлення від 03.09.2018 року позивача запрошено до контролюючого органу на 21.09.2018 року з питання складення та підписання матеріалів документальної позапланової невиїзної перевірки, однак у зв`язку з неприбуттям позивача до контролюючого органу, акт перевірки направлено засобами поштового зв`язку.

Відповідно до висновків акту перевірки від 21.09.2018 року №3970/20-40-13-06-07 перевіркою встановлено порушення позивачем пунктів 1 та 4 ч. 2 ст. 6, абз. 1 п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого було занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2015 рік на загальну суму 30112,68 грн.

Позивач, користуючись наявним у неї правом оскарження висновків акту перевірки, звернулась до відповідача із відповідними запереченнями, проте висновки акту перевірки від 21.09.2018 року №3970/20-40-13-06-07 були залишені контролюючим органом без змін.

На підставі висновків акту перевірки від 21.09.2018 року №3970/20-40-13-06-07 Головним управлінням ДФС у Харківській області прийнято:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2018 року №Ф-6, відповідно до якої станом на 21.09.2018 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 30112,68 грн.;

- рішення №6 від 16.10.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до якого за наслідками донарахування позивачу єдиного внеску у сумі 30112,68 грн. на підставі п.3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафні санкції у розмірі 9033,80 грн.

Позивач, вважаючи вказані наказ, вимогу про сплату боргу недоїмки та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску протиправними, звернулась до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належним чином підстави прийняття наказу на проведення перевірки , а також повноти та обґрунтованості прийняття оскаржуваної вимоги та рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Підпунктом 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що можливість для проведення документальної позапланової перевірки та прийняття відповідного наказу на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України виникає за наявності двох умов: наявності податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства; ненадання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит податкового органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту, а для проведення перевірки на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України - виключно за наявності: недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; ненадання пояснень та їх документальних підтверджень на письмовий запит контролюючого органу.

У органу доходів і зборів при цьому є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Аналіз пункту 73.3 статті 73 Податкового Кодексу України та Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 N1245 свідчать про те, що запит контролюючого органу про надання відповідної інформації платником податків повинен містити конкретні підстави, тобто, чітко окреслені обставини, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об`єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.

Відповідно до положень п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Особливості проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків визначені приписами ст. 79, відповідно до якої документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

При розгляді даної справи встановлено , що підставою для видання спірного у даній справі наказу послугували обставини ненадання у відповідь на запит контролюючого органу позивачем документального підтвердження отриманих доходів, понесених витрат, пов`язаних з обчисленням та сплатою податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.

При цьому, фактичною підставою для направлення позивачу контролюючим органом запиту послугували обставини встановлення невідповідності даних у звітності позивача за 2015 рік, що встановлено в результаті проведеного аналізу такої звітності.

Так, у запиті від 07.02.2018 р. №1310/С/20-40-13-15-14 «Про надання інформації та документального підтвердження» зазначено норми права, на підставі яких такий запит скеровувався, а також факт порушення правильності нарахування , обчислення та сплати єдиного внеску , однак вказаний документ не містить вказівки в чому саме полягає таке порушення , яка розбіжність встановлена.

Вказані доводи представника відповідача не можуть бути враховані, оскільки проведений аналіз звітності позивача не є достатнім доказом у розумінні положень п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України можливого порушенням останнім норм діючого законодавства.

Під час судового розгляду справи до суду не надано доказів наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платником податків нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також доказів не надання позивачем пояснень та їх документального підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В той же час, представником відповідача під час розгляду справи не надано пояснень та обґрунтувань стосовно необхідності проведення перевірки позивача за 2016 рік, як і не надано доказів, що давали б контролюючому органу змогу дійти висновку про наявність порушень у вказаному періоді.

Враховуючи те, що у зазначеному вище запиті відсутні фактичні данні стосовно того, в чому саме полягає виявлене правильності нарахування , обчислення та сплати нарахованого єдиного внеску з посиланням на конкретні джерела відомостей про такі порушення , з вказанням в чому саме полягає таке порушення та які саме розбіжності виявлено, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставне прийняття спірного наказу.

Крім того , оскаржуваний наказ контролюючого органу не містить підстав для проведення перевірки, обов`язковість зазначення яких передбачено підпунктами 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України , а посилання виключно на норми Закону без зазначення підстав, визначених у них, свідчить про порушення порядку призначення перевірки та прийняття наказу.

Аналогічні висновки викладені Верховним судом в постановах від 21.01.2019р. у справі № 813/4375/17, від 22.01.2019р. у справі № 820/5124/16, від 21.08.2018р. у справі № 820/4745/17.

Щодо доводів податкового органу на те , що спірний наказ у зв`язку з проведенням перевірки вичерпав свою дію, а отже не може бути оскаржений позивачем, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями Податкового кодексу України визначено правила щодо призначення та проведення контролюючими органами перевірок, що є законодавчою гарантією дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється такими органами в процесі адміністрування податків і зборів.

Недотримання встановлених ст.ст. 75-81 Податкового кодексу України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже, є порушенням суб`єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

З огляду на вищевикладене на етапі встановлення підстав для проведення позапланової перевірки з мотивів можливого порушення платником податків вимог законодавства податковий орган зобов`язаний надіслати платникові податків запит, відповідь на який має бути подана протягом 15 робочих днів із дня його отримання. Залежно від наявності або відсутності відповідної відповіді та її змісту може бути зроблено висновок про необхідність проведення перевірки. Оцінює зміст відповіді платника податків орган доходів і зборів. Проте платник податків може не погодитися з висновком контролюючого органу, вважаючи, що запит було надіслано безпідставно, або що його відповідь на запит є вичерпною і не потребує проведення перевірки викладених у ньому даних.

При цьому, суд зазначає, що невиконання вимог пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 та п. 79.2 ст.79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 27.01.2015 року по справі № 21-425а14.

Враховуючи вищенаведене , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Харківській області від 24 липня 2018 року № 5303 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 )".

Колегія суддів звертає увагу на те, що у справі № 821/371/17 Верховним Судом зроблено висновок про те, що невідповідність направленого позивачу запиту про надання інформації та документального підтвердження вимогам податкового законодавства виключає можливість призначення документальної позапланової перевірки у зв`язку з ненаданням відповіді на такий запит.

Судові рішення Верховного Суду у справах № 806/381/16 та № 820/4745/17 містять висновок про те, що проведення перевірки без наявності на те правових підстав призводить до того, що акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції при вирішенні даної справи враховує вищенаведені правові позиції, висловлені Верховним Судом в аналогічних правовідносинах , викладених в постановах наведених вище.

З огляду на те , що перевірку проведено без дотримання обов`язкових для цього умов , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2018 року №Ф-6 та рішення №6 від 16.10.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Доводи апелянта з посиланням на позицію викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №П/811/824/17 не стосується предмету даного позову , оскільки висновки викладені у вказаній постанові стосуються проведення документальної виїзної перевірки і фактичної перевірки та факту допущення посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, але ж в даній справі проводилась документальна позапланова невиїзна перевірка в приміщенні податкового органу на підставі документів і відомостей , що містяться в інформаційних базах даних «ІС Податковий блок» і центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб, що не є ідентичним обставинами.

Інші доводи апеляційної скарги щодо підстав встановлених перевіркою порушень , які слугували підставою для прийняття оскаржуваних вимоги та рішення не приймаються судом до уваги при прийнятті рішення.

Колегія суддів зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги, який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено, в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано, в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано, та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено, які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в запереченнях на позов та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року по справі № 2040/7410/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 03.06.2019 року