Справа № 2а-15597/09/2670
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2010-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. № < Внутрішній Номер справи >
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 червня 2010 року 17:25 № 2а-15597/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Винокурова К.С. , суддів Маруліна Л.О. Шрамко Ю.Т.

при секретарі судового засідання Горбан А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За позовом ОСОБА_1

до Державного комітету фінансового моніторингу України

Національного банку України

Третя особа Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний».

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

Обставини справи :

ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом у якому просила:

- визнати бездіяльність Державного комітету фінансового моніторингу України (відповідач 1) щодо не вчинення передбачених законом дій по взяттю на облік фінансової операції по незаконному перерахуванню Акціонерного банку «Південний» за межі України валютних коштів у особливо великих розмірах на суму 290 150 (двісті дев`яносто тисяч сто п`ятдесят) дол. США протиправною;

- визнати бездіяльність Національного банку України (надалі НБУ, відповідач 2) щодо не вчинення належної перевірки діяльності Акціонерного банку «Південний`та неприйняття передбачених законом заходів за порушення законодавства України протиправною;

Заявлені в межах поданого позову також вимоги зобов`язати Національний банк України прийняти рішення про позбавлення Акціонерного банку «Південний» ліцензії на здійснення банківської діяльності.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі не здійснювали перевірки діяльності АБ «Південний`та не виявили очевидних порушень вимог законодавства про запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом згідно повідомлених відомостей щодо укладення 20 травня 2008 року між компанією Asset Invest INK, Домініканська Республіка, ТОВ «Інвест-Проект`та Підприємством «Техно-Інформ`у вигляді ТОВ договору переведення боргу до кредитної угоди №ОВ-2 від 01 квітня 2003 року, та перерахування кошів Підприємством «Техно-Інформ`у вигляді ТОВ 02 вересня 2008 року в сумі 290 000 дол. США на рахунки офшорної компанії Asset Invest INK, Домініканська Республіка.

Наслідком неправомірних дій відповідачів позивач називає порушення своїх прав, як співдиректора ТОВ «Інвест-Проект», оскільки прізвище позивачки фігурує на тексті договорів, як учасника цього Товариства, а також, за твердженням позивача, відбулось порушення публічних інтересів, оскільки валютні кошти за сприяння АБ «Південний`були незаконно виведені за межі України.

Відповідачами позову не визнано, заперечення викладені письмово та обгрунтовані безпідставністю заявленого позову, через відсутність будь-яких порушень з приводу зазначеного позивачем у позовній заяві, а також і у відношенні прав позивача.

27.01.2010р. до участі у справі третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Акціонерний банк «Південний».

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, адміністративний суд, -

ВСТАНОВИВ:

Бездіяльністю Державного комітету фінансового моніторингу України, яка в свою чергу, за твердженням позивача є протиправною, у позовній заяві пояснюється невчиненням передбачених законом дій по взяттю на облік фінансової операції по незаконному перерахуванню Акціонерного банку «Південний`за межі України валютних коштів у особливо великих розмірах на суму 290 150 дол. США, щодо якої позивачем подано заяву від 01.12.2008р.

Таким чином, при вирішенні спору в цій частині, оцінці підлягає насамперед факт наявності порушення Державним комітетом фінансового моніторингу України обов`язків визначених законом, в даному випадку в частині вчинення/невчинення відповідних дій при отриманні заяви у якій повідомлені відповідні відомості.

За встановлених обставин справи, при дослідженні поданих матеріалів та за розглядом справи в судовому засіданні, суд у повній мірі погоджується із викладеними запереченнями Державного комітету фінансового моніторингу України щодо незазначення позивачем в чому саме полягає бездіяльність Держфінмоніторингу, які безпосередньо дії, визначені Законом, Держфінмоніторингом не вчинялись та які правові норми не виконувались. Підтверджується судом і відсутність належних доказів бездіяльності Держфінмоніторингу або переліку прав, свобод чи інтересів позивача, які порушені внаслідок викладеного позивачем у позовній заяві.

Відносини у сфері запобігання та протидії запровадженню в легальний обіг доходів, одержаних злочинним шляхом врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом».

Спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань фінансового моніторингу, яким є Державний комітет фінансового моніторингу України визначений ст. 3 вказаного закону суб`єктом державного фінансового моніторингу, завдання та функції зазначеного органу вказані у ст. 13 закону.

За визначенням, що наведене у ст. 1 Закону «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом`обов`язковий фінансовий моніторинг - це сукупність заходів спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань фінансового моніторингу з аналізу інформації щодо фінансових операцій, що надається суб`єктами первинного фінансового моніторингу, а також заходів з перевірки такої інформації відповідно до законодавства України.

В силу положень частини 8 ст. 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом`інформація, що передається згідно з вимогами цього Закону, є такою, що має обмежений доступ; обмін зазначеною інформацією, її розкриття та захист Уповноваженим органом, суб`єктами первинного фінансового моніторингу, органами виконавчої влади та Національного банку України, які відповідно до законодавства забезпечують регулювання та нагляд за діяльністю суб`єктів первинного фінансового моніторингу, здійснюється відповідно до законодавства.

У частині 9 вказаної статті міститься заборона уповноваженому органу передавати будь-кому одержану від суб`єктів первинного фінансового моніторингу інформацію, яка містить комерційну чи банківську таємницю, за винятком випадків, передбачених статтею 13 цього Закону.

Згідно відповіді Держфінмоніторингу за вих. 5831/0460-8 від 16.12.2008р. позивача було повідомлено, що у разі достатніх підстав вважати, що фінансові операції, пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, Державним комітетом фінансового моніторингу України на виконання ст. 13 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом`на адресу правоохоронних органів України, згідно їх компетенції, будуть передані узагальнені матеріали.

Наведене свідчить про прийняття та належне реагування комітетом у відношенні відомостей викладених у заяві позивача, а механізм реалізації Держфінмоніторингом своїх завдань та функцій, зокрема, в частині збору, аналізу та обробки інформації про фінансові операції регламентований законом, і функціями здійснення перевірок суб`єктів первинного фінансового моніторингу, а також нагляду за додержанням ними вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, відповідач 1 не наділений.

З приводу заявленої позивачем бездіяльності Національного банку щодо невчинення належної перевірки діяльності Акціонерного банку «Південний`та неприйняття передбачених законом заходів за порушення законодавства, визнання бездіяльності протиправною, суд відзначає наступне.

Згідно з вимогами статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом`та статті 63 Закону України «Про банки і банківську діяльність`при здійсненні нагляду за діяльністю банків Національний банк України не рідше одного разу на рік проводить перевірку банків з питань дотримання ними законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Вiдповiдно до ст. 72 Закону України «Про банки i банкiвську діяльність», Нацбанк України має право здiйснювати перевiрку осiб, якi охоплюються наглядовою дiяльнiстю Нацбанку України, з метою дотримання законодавства щодо банкiвської дiяльностi.

Положення про планування та порядок проведення iнспекцiйних перевiрок затверджене Постановою Правління Національного банку України №276 вiд 17.07.2001 року, регулює процес планування та проведення iнспектування службою банкiвського нагляду Нацiонального банку України банкiв та iнших осiб, якi охоплюються наглядовою дiяльнiстю Нацiонального банку.

Відповідно до статті 71 Закону «Про банки i банкiвську діяльність`Національний банк України може прийняти рішення про проведення позапланової перевірки банку при наявності обґрунтованих підстав, які визначені пунктом 1.8 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 №276 (надалі - Положення №276).

В даному випадку, Положенням №276 не передбачено здійснення Національним банком України інспекційної перевірки банку за наявності такої підстави як письмове звернення фізичної особи.

Дані щодо проведення перевірок ВАТ КБ «Південний`зазначені у доповненні до заперечення (вхідний суду 03-12/954 від 15.02.2010р.), метою інспекційних перевірок було з`ясування виконання Банком вимог законодавства щодо: ідентифікації та вивчення клієнтів, виявлення та реєстрації фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, надання інформації Державному комітету фінансового моніторингу України, зберігання документів, тощо.

В свою чергу дії Одеського обласного управління Національного банку України, яким зареєстровано договір та надано дозвіл на перерахування валютних коштів за межі згідно договору переведення боргу до кредитної угоди №ОВ-2 від 01.04.2003р., не свідчать про неприйняття НБУ передбачених законом заходів за порушення законодавства, оскільки згідно з пунктом 1.7 глави 1 розділу 1 Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004р. № 270 відповідальність за достовірність інформації та документів, які подаються територіальному управлінню НБУ для реєстрації відповідного договору несе резидент-позичальник згідно із законодавством України.

Заява позивача відносно підозри у незаконному перерахуванні за межі України ТОВ «Техно-Інформ`валютних коштів у особливо-великих розмірах управлінням Національного банку України в Одеській області була прийнята до відома, про що позивача повідомлено листом за вих. № 15-26/8808 від 29.12.2008р..

У відповідь на звернення позивача Національний банк України у своєму листі від 13.01.2009р. № 48-010/65-423 зазначив про необхідність звернення до правоохоронних органів, оскільки викладені факти щодо підроблення підпису на договорі переведення боргу від 20.05.2008р. до кредитної угоди від 01.04.2003р. № ОВ-2 можуть свідчити про скоєння суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України і саме до відома правоохоронних органів належить встановлення події злочину, осіб винних у вчиненні злочину та інше.

Щодо контролю та визначених законом функцій Національного банку України, такі, зокрема, полягають в тому, що Національний банк України здійснює банківське регулювання та нагляд (п. 8 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України») і на підставі викладеного, судом не приймається твердження позивача щодо протиправної бездіяльності Національного банку України з приводу фактів зазначених у позовній заяві, оскільки непроведення відповідних перевірок Акціонерного банку «Південний`не знайшло свого підтвердження.

Враховуючи положення частини другої ст. 19 Конституції України згідно з якими органи державної влади повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про зобовязання НБУ прийняти рішення про позбавлення АБ «Південний`ліцензії на здійснення банківської діяльності, оскільки такі обов`язки Національного банку України при заявлених позивачем обставинах, не передбачені законом.

Виключний перелік підстав, за яких Національний банк України може відкликати банківську ліцензію наведені у ст. 20 Закону України «Про банки i банкiвську діяльність`і такими, зокрема є випадки:

- якщо було виявлено, що документи, надані для отримання ліцензії, містять недостовірну інформацію;

- якщо банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії;

- у разі порушення цього Закону або нормативно-правових актів Національного банку України, що спричинило значну втрату активів і настання неплатоспроможності банку;

- на підставі висновку тимчасового адміністратора про неможливість приведення банку у правову відповідність з вимогами цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України;

- недоцільності виконання плану тимчасової адміністрації щодо реорганізації

банку.

Відповідно до статті 73 Закону «Про банки i банкiвську діяльність`Національний банк України у разі порушення банками банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України або здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, адекватно вчиненому порушенню має право застосувати до банків заходи впливу, до яких відноситься, зокрема, і відкликання ліцензії та ініціювання процедури ліквідації банку.

В даному випадку суд погоджується з доводами відповідача 2 викладеними у запереченнях на позов, де з посиланням на частину 2 статті 73 Закону «Про банки i банкiвську діяльність»(яка кореспондується з пунктом 3 статті 20 Закону) відзначає, що Національний банк України має право прийняти таке рішення лише за наявності трьох ознак одночасно, а саме:

- порушення банком Закону «Про банки i банкiвську діяльність`чи нормативно-правових актів Національного банку України;

- значної втрати активів або доходів;

- настання ознак неплатоспроможності банку.

Матеріалами справи не підтверджено наявності зазначених обставин, що свідчить про необґрунтованість вимог позивача, та є підставою для відмови у їх задоволенні.

У частині 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд відзначає про вирішення спору виключно в межах заявленого предмету позову та при оцінці наведених позивачем підстав саме у відношенні компетенції відповідачів, якою останні наділені законом, при цьому рішення судом приймається з огляду на відсутність підстав вважати наявною у діях відповідачів бездіяльності по фактах викладених в позовній заяві з підстав зазначених вище.

За таких обставин, суд визнає позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а відтак не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, ст. 105, 158-163 КАС України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя К.С. Винокуров

Судді Л.О. Маруліна

Ю.Т. Шрамко

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі -21.06.2010.