Справа № 440/3960/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 р. Справа № 440/3960/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року (ухвалене суддею Сич С.С. за правилами спрощеного провадження у письмовому провадженні) по справі № 440/3960/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив: зобов`язати відповідача щомісячно з 01.01.2016 р. здійснювати нарахування та виплату пенсії в розмірі 64 % відповідних сум грошового забезпечення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив в перерахунку пенсії, оскільки право на вказаний розмір пенсії позивач має у зв`язку зі звільненням зі служби в органах внутрішніх справ через хворобу, що в повній мірі визначено п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Законом України "Про Національну поліцію".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 р. та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України 2Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», Закону України «Про Національну поліцію», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки судом не враховано позиції Верховного Суду в постанові від 15.02.2018 року (у справі №820/6514/17).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що Наказом Управління МВС України у Полтавській області № 85 о/с від 27.022015 р. "По особовому складу" підполковника міліції ОСОБА_1 , начальника відділу режимно-секретного та документального забезпечення УМВС, звільнено з органів внутрішніх справ з 28.02.2015 р. за п. 64 "б" (у запас через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Підставою звільнення у наказі зазначено: рапорт ОСОБА_1 . від 23.02.2015 року, подання УМВС від 23.02.2015 р., свідоцтво про хворобу № 55-С, видане 17.02.2015 року військово-лікарською комісією, підпорядкованою УМВС. Вислуга років станом на 28.02.2015 року складає 23 року 00 місяців 21 день. Безперервний стаж служби в ОВС становить 20 років 11 місяців 27 днів.

Вказаний наказ є чинним, доказів скасування цього наказу до суду не надано.

Протоколом за пенсійною справою № (МВС) від 16.03.2015 р. ОСОБА_1 призначена пенсія згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 01.03.2015 р. довічно за вислугу 23 роки у розмірі 59 відсотків грошового забезпечення.

05.10.2018 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою (вхідний № 1541/В-03), в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01.01.2016 року із врахуванням 5 % основного розміру пенсії, тобто 64 % грошового забезпечення.

За результати розгляду вказаної заяви, відповідач листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12.10.2018 р. № 1541/В-03 повідомлено позивачу, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (п. "а" ст. 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (ст. 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Відповідно до подання про призначення пенсії від 11.03.2015 року № 4/530-2143 Управління МВС України в Полтавській області ОСОБА_1 звільнений у запас через хворобу 28.02.2015 року. Зважаючи на зазначене, пенсію позивачу призначено з 01.03.2015 року у розмірі 59 % від грошового забезпечення з врахуванням вислуги тривалістю 23 роки: 50 % за вислугу 20 років та додатково по 3 відсотки за кожен рік понад 20 років (50 + (3 % х 3р.) = 59 %). Зазначено, що підстави для встановлення пенсії у розмірі 64 % відповідним сум грошового забезпечення відсутні, оскільки ОСОБА_1 звільнений зі служби через хворобу у запас, а не у відставку.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас, а розмір пенсії виходячи з 55 % відповідних сум грошового забезпечення може призначатися виключно особам, звільненим з військової служби у відставку, отже у відповідача відсутні підстави для призначення пенсії в розмірі 64 % грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, станом на час призначення пенсії ОСОБА_1 (березень 2015 року)), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (п. "а" ст. 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (ст. 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Аналіз вищевказаних норм вказує, що визначальним критерієм для встановлення розміру пенсії (50 % чи 55 % відповідних сум грошового забезпечення) є підстава звільнення особи з військової служби.

Зокрема, пенсія в розмірі 55 % встановлюється звільненим військовослужбовцям виключно у двох випадках: звільнення у відставку за віком або звільнення у відставку за станом здоров`я. При цьому колегія суддів зазначає, що така підстава звільнення повинна бути зазначена у наказі про звільнення.

Судовим розглядом встановлено, що наказом Управління МВС України у Полтавській області № 85 о/с від 27.02.2015 р. "По особовому складу" підполковника міліції ОСОБА_1 , начальника відділу режимно-секретного та документального забезпечення УМВС, звільнено з органів внутрішніх справ з 28.02.2015 р. за п. 64 "б" (у запас через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено. що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 р. (в подальшому - Положення № 114).

Згідно із п. 62 Положення № 114, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України Про військовий обов`язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців старшого офіцерського складу: майорів (капітанів 3 рангу), підполковників (капітанів 2 рангу) - до 50 років; полковників (капітанів 1 рангу) - до 55 років.

Тобто, граничний вік перебування на військовій службі у званні підполковника міліції встановлено для позивача до 50 років.

На підставі п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров`я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв`язку з відсутністю відповідних вакантних посад; г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі; д) через службову невідповідність; є) за порушення дисципліни; ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; з) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації); и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; і) у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку; ї) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; й) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення.

Звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу у відставку врегульоване п. 65 Положення № 114, відповідно до якого особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку): а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого п. 7 цього Положення та Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 28.02.2015 р. звільнений з органів внутрішніх справ у запас через хворобу за п. 64 "б" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а не у відставку через хворобу за п. 65 "б" вказаного Положення.

Таким чином, у відповідача відсутні підстави призначати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 64 % грошового забезпечення (55 % за вислугу 20 років та додатково по 3 відсотки за кожен рік понад 20 років (55 + (3 % х 3р.) = 64 %), оскільки розмір пенсії, виходячи з 5 5% відповідних сум грошового забезпечення може призначатися виключно особам, звільненим з військової служби у відставку, а не у запас.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей", зазначаючи, що у зв`язку з набранням чинності цим Законом у нього виникло право на перерахунок пенсії за вислугу років.

Тобто, з огляду на підстави та механізм здійснення перерахунку пенсії та призначення пенсії, вказані дії не є тотожними.

Доводи апелянта, що ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" не встановлено розмежування звільнення через хворобу у відставку чи у запас, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки пенсія ОСОБА_1 була призначена у березні 2015 року, відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції, чинній на час призначення йому пенсії.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивача звільнено зі служби не у відставку, а у запас, то відповідно до наведених вище норм він не має права на обчислення його пенсії з розрахунку 64 % відповідних сум грошового забезпечення і пенсія відповідачем призначена відповідно до вимог чинного законодавства.

Посилання апелянта на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 15.02.2018 року (Пз/9901/8/18) зразковій адміністративній справі № 820/6514/17, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки вказане рішення стосується інших правовідносин.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати в встановлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду, суд зазначає про відсутність підстав для його задоволення оскільки позивачу відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. З наведеної норми вбачається, що зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 по справі № 440/3960/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін