Справа № 444/3561/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5600/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС,

на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 квітня 2019 року (суддя - Мікула В.Є., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м.Жовква, дата складання повного тексту - 12.04.2019 року),

в адміністративній справі №444/3561/18 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС,

про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

встановив:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із адміністративним позовом до відповідача Львівської митниці ДФС, в якому просила скасувати постанову відповідача в справі про порушення митних правил №2663/20900/18 від 15.05.2018 р., якою позивача визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн., та закрити провадження у справі.

Відповідач Львівська митниця ДФС позову не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03.04.2019 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову у справі про порушення митних правил №2663/20900/18 від 15.05.2018 р. та закрито провадження у справі.

З цим рішенням суду першої інстанції від 03.04.2019 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що у оскарженому рішенні суду висновки не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнята правомірно, оскільки ОСОБА_1 перевищила встановлений статтею 95 МК України строк вивезення транспортного засобу марки «Opel», р.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 за межі митної території України, який був нею ввезений з метою транзиту 17 січня 2016 року через митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС, а відтак у її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 470 МК України. При цьому, апелянт зазначає, що лише інформація, яка міститься в ЄАІС ДМСУ і АСМО «Інспектор» щодо дати переміщення транспортного засобу, на якому переміщувалася позивач ОСОБА_1 через митний кордон України, внесена інспектором митниці в інформаційні комплекси митного органу, має остаточне значення для вирішення справи по суті. Також, апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що правопорушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України не є триваючим.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 03.04.2019 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Львівської митниці ДФС в справі про порушення митних правил №2362/20900/18 від 15.05.2018 р. визнано позивача ОСОБА_1 винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. (а.с. 8-9).

Вказана постанова від 15.05.2018 року винесена за результатами розгляду протоколу про порушення митних правил від 15.04.2018 року та матеріалів справи про порушення митних правил щодо позивача за ч.3 ст.470 МК України.

Із змісту вказаних матеріалів справи про порушення митних правил видно, що позивача визнано винною в тому, що вона 17.01.2016 року ввезла на митну територію України у митному режимі «транзит» через митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС автомобіль марки «Opel», р.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 і станом на 15.04.2018 року цей ТЗ не вивезла з митної території України. Таким чином позивач перевищила встановлений статтею 95 МК України граничний строк доставки вказаного ТЗ, який перебуває під митним контролем, до митного органу призначення більше ніж на 10 діб, чим порушила ч.3 ст.470 МК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, предявлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ч.3 ст.470 МК України, перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Статтею 90 МК України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Пункт 3 ч.1 ст.93 МК України передбачає, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.1 ст.95 МК України, встановлено такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, зокрема для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Як зазначалось вище позивач ОСОБА_1 притягнута до відповідальності за перевищення встановленого статтею 95 МК України строку вивезення транспортного засобу марки «Opel», р.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 за межі митної території України, який був нею ввезений з метою транзиту 17 січня 2016 року через митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС та її дії кваліфіковано за частиною третьою статті 470 МК України.

Разом з тим, позивач заперечує факт ввезення нею вказаного вище транспортного засобу на митну територію України.

Суд апеляційної інстанції враховує, що порядок митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України встановлений Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17 листопада 2015 року № 1118 (далі - Правила № 1118).

Відповідно до пункту 7 розділу І Правил №1118, власник ТЗ (транспортного засобу) або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії, зокрема, таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

У абзаці четвертому пункту 9 цих Правил зазначено, що не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Підпунктом 3.1. пункту 3 розділу IV Правил №1118 передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі.

Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що усне декларування ТЗ здійснюється лише у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом належного йому ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі. В усіх інших випадках митне декларування ТЗ здійснюється у письмовій формі з поданням митному органу оригіналів згаданих вище документів для огляду та їх копій, які після митного оформлення залишаються зберігатися в справах митного органу.

Крім цього, пунктом 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №451 визначено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.

Отже, належними документами в підтвердження факту ввезення транспортного засобу на митну територію України у випадку коли особа заперечує проти цього, є документи, які відповідно до пункту 7 Розділу І Правил №1118 подаються особою при переміщенні ТЗ через митний кордон України.

Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно даних ЄАІС ДМС України за даними диспетчера ЗМК та пасажирського пункту пропуску, 17.01.2016 року близько 03 год. 41 хв. через митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС на митну територію України в митному режимі «транзит» транспортний засіб марки «Opel Vektra», р.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ввезла громадянин України ОСОБА_1 (а.с. 34).

Інших даних відносно ввезення вказаного ТЗ на територію України Львівською митницею ДФС не надано.

Спірною постановою Львівської митниці ДФС в справі про порушення митних правил №2362/20900/18 від 15.05.2018 р. до відповідальності за ч.3 ст.470 МК України притягнено ОСОБА_1 .

Із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивачем являється ОСОБА_1 .

Тому, являються безпідставними і бездоказовими твердження відповідача про те, що вказаний ТЗ на територію України ввезено позивачем ОСОБА_1 .

В матеріалах адміністративної справи немає і відповідачем не надано суду жодних належних доказів щодо ввезення 17.01.2016 року позивачем на митну територію України ТЗ «Opel Vektra» р.н. НОМЕР_1 .

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Статтею 508 МК України передбачено, що у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи. До процесуальних дій належать: 1) складення протоколу про порушення митних правил; 2) опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; 3) витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірених їх копій чи витягів з них; 4) тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, та документів на них; 5) митне обстеження; 6) пред`явлення товарів, транспортних засобів і документів для впізнання; 7) експертиза; 8) взяття проб та зразків для проведення дослідження (аналізу, експертизи). Під час проведення процесуальних дій, зазначених у пунктах 2, 4 - 6, 8 частини другої цієї статті, складаються протоколи, форми яких встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у частині першій статті 319 цього Кодексу; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій (ст. 491 МК України).

Доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 495 МК України).

Статтею 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої цієї статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно частини другої статті 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що матеріали справи не містять достатніх належних і допустимих доказів того, що саме позивач здійснила ввезення на митну територію України вказаного вище транспортного засобу, правильним є висновки суду першої інстанції про протиправність накладення на позивача адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не може погодитись з твердженням суду першої інстанції про те, що передбачене ч.3 ст.470 МК України правопорушення є не триваючим і строк для накладення адміністративного стягнення закінчився 28.06.2016 року.

Так, відповідно до ч.1 ст.467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст.522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом, невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Отже, у розглядуваній ситуації, дата 28.01.2016 року є днем початку вчинення адміністративного правопорушення, шляхом протиправної бездіяльності особи щодо не доставки ТЗ до органу доходів і зборів. При цьому, з врахуванням того, що вказана бездіяльність особи продовжувалась і надалі, тобто протягом періоду із 28.01.2016 року по 15.04.2018 року, тому таке порушення є триваючим. Після 28.01.2016 року порушення не припинилось, а продовжувало існувати.

За таких фактичних обставин справи, слід керуватись приписами ч.1 ст.467 МК України про те, що адміністративне стягнення за вчинення триваючого порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цього порушення.

Одночасно слід зазначити, що стаття 467 МК України не містить вичерпного переліку триваючих порушень.

Враховуючи те, що вказане порушення митних правил було виявлено 15.04.2018 року, а тому саме з цієї дати слід рахувати строк накладення адміністративного стягнення.

Однак, при цьому, колегія суддів зазначає, що вказана обставина щодо тлумачення судом першої інстанції триваючого порушення не вплинула на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову при розгляді справи по суті.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 квітня 2019 року в адміністративній справі №444/3561/18 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Л. Я. Гудим
В. В. Святецький