Справа № 480/392/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2019 р. Справа №480/392/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Школьного В ОСОБА_2 .,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправним нарахування суми грошового зобов`язання та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Сумській області), в якій просила:
- визнати протиправним нарахування суми грошового зобов`язання з єдиного податку фізичних осіб за ставкою 20% від розміру мінімальної заробітної плати з січня 2018 року по листопад 2018 року включно.
Свої вимоги мотивувала тим, що нарахування відповідачем суми грошового зобов`язання з єдиного податку фізичних осіб за ставкою 20% від розміру мінімальної заробітної плати з січня 2018 року по листопад 2018 року є протиправним, оскільки за вказаний період позивач в реєстрі обліковувалась як платник єдиного податку за ставкою 17%, розмір якої, незважаючи на подану нею заяву за ставкою 20%, визначив саме відповідач. 17% від розміру мінімальної заробітної плати складає 632,91грн., яку щомісячно сплачувала до бюджету.
Також відмічає, що не пред`явивши в порушення п.59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, податкову вимогу, відповідач позбавив можливості позивачку оскаржити суму недоїмки, на яку нарахував штрафні санкції, та пропущено строк на прийняття рішення.
Крім того, вказує, що в оскаржуваному рішенні йде мова про несплату авансових платежів за 12 місяців у загальному розмірі 8935,20грн., в той час як в акті перевірки зазначено 11 місяців на суму 8190,06грн.
Ухвалою суду від 05.02.2019 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
У разі здійснення платниками єдиного податку першої і другої груп господарської діяльності на територіях більш як однієї сільської, селищної або міської ради застосовується
максимальний розмір ставки єдиного податку, встановлений ст. 293 Податкового кодексу України для відповідної групи таких платників єдиного податку (п. 293.7 ст. 293 Податкового кодексу України).
Враховуючи, що місце провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 в заяві про застосування спрощеної системи оподаткування було зазначено вся територія України, ставка єдиного податку, що застосовується до позивача складає 20 % від мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня поточного року та становила протягом 2018 року 744,60грн. (3723 грн.(м.з.п.) * 20%).
Враховуючи, що відповідно до інтегрованої картки платника рахувалась заборгованість по платежу «єдиний податок з фізичних осіб», ГУ ДФС у Сумській області правомірно згідно п.122.1 ст. 122 Податкового кодексу України прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке відповідає вимогам чинного в Україні законодавства, а тому вважає, що позовна заява є такою, що задоволенню не підлягає.
Ухвалою суду від 01.03.2019 ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 01.04.2019 (а.с.35). Вказаною ухвалою, крім іншого, витребувано у відповідача додаткові докази у справі.
Позивач, не погодившись з доводами відповідача у відзиві, подала до суду відповідь на відзив (а.с.38-39), в якій просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відмітила, що контролюючий орган здійснив реєстрацію позивача як платника єдиного податку за самостійно визначеною відповідачем ставкою 17%. Вважає, що не допустила жодних порушень, оскільки здійснювала підприємницьку діяльність та перераховувала суму єдиного податку за ставкою, визначеною контролюючим органом, керуючись відомостями, які містилися в реєстрі платників єдиного податку. Відмічає, що заборгованість в електронному кабінеті з`явилась лише після отримання акта перевірки 10.12.2018 та наголошує на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення містить суперечності стосовно розрахунку штрафних санкцій.
За клопотаннями представника відповідача та у зв`язку з витребуванням додаткових доказів у ГУ ДФС у Сумській області судові засідання 01.04.2019, 18.04.2019. 10.05.2019 в судовому засіданні була оголошена перерва до 21.05.2019, у зв`язку з витребуванням додаткових доказів у відповідача (а.с.44, 53, 62).
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.
Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вбачає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 21.12.2017 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про реєстрацію позивача фізичною особою-підприємцем (а.с.16) та в цей же день ОСОБА_1 була взята на облік у Державній податковій інспекції у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області, що вбачається з копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.16).
21.12.2017 ОСОБА_1 також звернулась до Державній податковій інспекції у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області з заявою про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2018, в якій самостійно для другої групи платників єдиного податку обрала ставку 20% до розміру мінімальної заробітної плати за КВЕД 47.91 «Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет» з місцем провадження господарської діяльності - територія України на замовлення (а.с.57-59).
03.12.2018 позивач звернулась до державного реєстратора для проведення реєстраційної дії «державна реєстрація змін до відомостей про фізичну особу-підприємця», а саме було додано ще один Код виду економічної діяльності «69.10 діяльність у сфері права», про що видано Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.18).
Цього ж дня 03.12.2018 позивач звернулася до Державної податкової інспекції у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області із заявою про застосування спрощеної системи оподаткування від 03.12.2018, в які, у зв`язку із додаванням нового Коду виду економічної діяльності, змінила ставку платника єдиного податку з 17% на ставку 20% (а.с.50-52).
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 291.2 ст. 292 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Відповідно до ст.291.3 Податкового кодексу України фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України передбачено чотири групи платників єдиного податку: першу, другу (до якої відносилась позивач), третю та четверту.
Згідно з п. 293.1 ст. 293 Податкового кодексу України визначено, що ставки єдиного податку для платників другої груп встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Для другої групи платників єдиного податку фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати (п.293.2 ст. 293 Податкового кодексу України).
Рішенням Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 17.03.2017 з 01.04.2017 ставка для платників другої групи єдиного податку було встановлено на рівні 17% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового року, що у грошовому виразі з січня 2018р. складало 632,91грн. (3723,00грн. (м.н.з.п.)*17%).

Разом з тим, у разі здійснення платниками єдиного податку першої і другої груп господарської діяльності на територіях більш як однієї сільської, селищної або міської ради застосовується максимальний розмір ставки єдиного податку, встановлений ст. 293 Податкового кодексу України для відповідної групи таких платників єдиного податку, в даному випадку 20% (п. 293.7 ст. 293 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 294.1, 294.2 ст. 294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік. Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду.

Згідно п.295.1 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Відповідно до п.300.1 ст.300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Статтею 122 Податкового кодексу України, зокрема, передбачена відповідальність платника єдиного податку за несвоєчасну сплату авансових внесків єдиного податку, так відповідно до п.122.1 ст. 122 Податкового кодексу України передбачено, що несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Посилаючись на вказану норму, податковий орган, констатує в акті перевірки саме порушення позивачем вимог п.122.1 ст. 122 Податкового кодексу України та вказує, що позивачем самостійно застосовано ставку 20%, однак протягом січня-листопада 2018р. сплачує авансовий внесок не у повному обсязі.

Вказані обставини судом не приймається до уваги, враховуючи наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, враховуючи, що місце провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 в заяві про застосування спрощеної системи оподаткування було зазначено «вся територія України», та самостійно у заяві зазначено обрану ставку єдиного податку на рівні максимального розміру 20% від мінімальної заробітної плати (а.с.57-59).

Відповідно до п.п.299.1, 299.2, 299.3 ст. 299 Податкового кодексу України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку. У разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.

До реєстру платників єдиного податку вносяться такі відомості про платника єдиного податку, серед іншого, обрані фізичною особою - підприємцем першої та другої груп види господарської діяльності; ставка єдиного податку та група платника податку (п.299.7 ст. 299).

Згідно п.п.299.8, 299.9 ст. 299 Податкового кодексу України у разі зміни відомостей, передбачених підпунктами 1 - 5 пункту 299.7 цієї статті, вносяться зміни до реєстру платників єдиного податку в день подання платником відповідної заяви. За бажанням зареєстрований платник єдиного податку може безоплатно та безумовно отримати витяг з реєстру платників єдиного податку. Строк надання витягу не повинен перевищувати одного робочого дня з дня надходження запиту. Витяг діє до внесення змін до реєстру.

З метою постійного забезпечення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб інформацією центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, щоденно оприлюднює для безоплатного та вільного доступу на єдиному державному реєстраційному веб-порталі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та власному офіційному веб-сайті такі дані з реєстру платників єдиного податку, серед іншого, податковий номер (для юридичної особи); найменування для юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові для фізичної особи; дату (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування; ставку єдиного податку; групу платника податку (п.299.13 ст. 299 Податкового кодексу України).

Як встановлено в судовому засіданні податковий орган, після отримання в грудні 2017року заяви позивача про застосування спрощеної системи оподаткування з обраною ставкою єдиного податку на рівні максимального розміру 20% від мінімальної заробітної плати (а.с.57-59), самостійно змінив ставку єдиного податку на 17%, вніс вказані відомості до реєстру, та про що видав витяг з реєстру платників єдиного податку від 21.12.2017 (а.с.17). В ньому зазначено, що витяг є чинним до внесення змін до Реєстру.

Протягом усього 2018 року до часу внесення змін в частині кодів економічної діяльності, позивач у відповідності до вказаного витягу щомісяця сплачувала авансові внески у розмірі 17% від мінімальної заробітної плати та будь-якої заборгованості з їх сплати не мала. Будь-яких доказів на спростування вказаного, чи на підтвердження наявності заборгованості до грудня 2018р. відповідачем суду не надано. Сума заборгованості, як встановлено судом, в тому числі під час дослідження доказів в їх сукупності, почала обліковуватись лише після отримання позивачем першого акта перевірки, очевидно вже після подачі ОСОБА_1 заяви про зміну ставки податку в грудні 2018р. та виявленою податковим органом помилкою.

Представник відповідача підтвердив той факт, що внесення до реєстру платників єдиного податку інспектором ставки єдиного податку у розмірі 17% від мінімальної заробітної плати є технічною помилкою, однак, вважає, що вказане не впливає на обов`язок позивача сплачувати авансовий внесок щомісячно у розмірі 20% від мінімальної заробітної плати.

Проте, варто відмітити, що у відповідності до вимог пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 23.07.2002 «Справа «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» зазначено, що загальний характер правових норм, які регулюють питання податкових штрафів, та мета стягнення, яке має водночас і запобіжний, і каральний характер, з достатньою очевидністю вказують на те, що - для цілей статті 6 Конвенції заявники обвинувачувалися в кримінальному правопорушенні (п.79).

Тобто Європейський суд з прав людини розцінює податкові правопорушення, як різновид кримінального обвинувачення для цілей застосування Конвенції. Таким чином, передбачені статтею 122 Податкового кодексу України штрафи, за своєю тяжкістю та каральним характером, цілком відповідають санкціям притаманним для застосування за кримінальні правопорушення, відтак наявні всі підстави для застосування частин другої статті 6 Конвенції, яка, у свою чергу, унеможливлює притягнення до відповідальності особи за відсутності вини. Відтак, застосування до платника податків наслідків несвоєчасної сплати авансових внесків єдиного податку, передбачених статтею 122 Податкового кодексу України, можливе лише за наявності його вини.

Враховуючи, що наявні в матеріалах справи письмові докази підтверджують, що позивачем щомісячно у строки визначені Податковим кодексом України сплачувався авансовий внесок у розмірі, встановленого саме податковим органом (а.с.29-32), порушення повноти сплати внеску у період з січня по листопад 2019р. відбулося не з вини ОСОБА_1 , вказане виключає можливість застосування до позивача контролюючим органом штрафних санкцій.

Крім того, варто відмітити, що згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось відповідачем, ГУ ДФС у Сумській області не була у встановлений строк сформована податкова вимога на суму боргу, яка станом кінець 2018р. перевищила шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1228,59грн.), а вручено податкове повідомлення-рішення, тим самим відповідач позбавив позивача можливості оскаржити суму недоїмки, на яку нараховано штраф. При цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення, в ньому податковий орган зазначає про несплату позивачем авансовий внесків у сумі 8935,20грн., в той час, як відповідно до даних інтегрованої картки платника заборгованість станом на 31.12.2018 складала 1228грн.59коп.(а.с.32). Представник відповідача будь-яких обґрунтованих пояснень з цього приводу не надав.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено порушення податковим органом порядку проведення перевірки, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України встановлено право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно із вимогами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (абзац перший підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Згідно із п.п.79.1, 79.3 ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Тобто, на відміну від камеральної перевірки, документальна перевірка потребує наявності наказу про її призначення, крім того, незважаючи на проголошену підпунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 23 квітня 2019 р. (справа №805/1730/17-а), від 21 грудня 2018 року (справа №826/14382/16).

Як встановлено в судовому засіданні податковим органом було проведено дві перевірки - в грудні 2018р. та січні 2019р. за той один і той же період з одного і того ж питання, за результатами яких складено два акта, які, як відмічає і представник відповідача, є ідентичними. В той же час, представник відповідача ні у відзиві, ні в судовому засіданні не зазначає, яка саме перевірка була проведена в січні 2019р., оскільки зі змісту акта йде мова про проведення камеральної перевірки, проте з назви та норм Податкового кодексу України, на які йде посилання в акті, вбачається проведення документальної невиїзної перевірки. Крім того представник відповідача не наводить жодного належного обґрунтування підстав проведення повторної документальної невиїзної перевірки за той же період з того ж питання, чи прийняте рішення про необхідність проведення такої перевірки, не надано доказів повідомлення про проведення такої перевірки позивача.

Окремо, варто відмітити, що перевіркою, зокрема, за результатами якої складено акт від 16.01.2019, яка охоплювала період січень-жовтень 2018р, було встановлено порушення і за листопад 2018р., що не охоплювалось періодом перевірки, а податкове повідомлення-рішення, винесене за несвоєчасну сплату авансових внесків взагалі за 12 місяців, тобто і за грудень 2018р., порушення чого не лише не охоплювалась періодом перевірки, а навіть не було виявлено під час перевірки в січні 2019р.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове-повідомлення не відповідає ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправним та підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про визнання протиправним нарахування суми грошового зобов`язання з єдиного податку за ставкою 20% від розміру мінімальної заробітної плати з січня 2018р. по листопад 2018р. включно, враховуючи, що станом на момент розгляду справи вимогу про сплату боргу сформовано не було, та такої не надано, тобто рішення ГУ ДФС у Сумській області, яке б зобов`язувало позивача сплати вказану суму боргу не прийнято, підстав для задоволення позову в цій частині немає, оскільки законом не передбачено можливість захисту прав позивача у майбутньому у зв`язку із вірогідним настанням певних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане положення, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Сумській області суму судового збору у розмірі 768,40грн., сплаченого нею за подання позовної заяви згідно квитанції від 01.02.2019 (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (40009, м.Суми, вул.Іллінська, буд.13, ) про визнання протиправним нарахування суми грошового зобов`язання та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 17.01.2019 № , яким ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штраф у розмірі 4460 (чотири тисячі чотириста шістдесят) грн. 60коп. за платежем єдиний податок з фізичних осіб.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (40009, м.Суми, вул.Іллінська, буд.13, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок повернення сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 27.05.2019.

Суддя І.Г. Шевченко