Справа № 440/45/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 р.Справа № 440/45/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Гуцала М.І. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року (головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, повний текст складено 18.02.19 року) по справі № 440/45/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

03.01.2019 року Фізична особа- підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позов до Управління Державної праці у Полтавській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 18.12.2018 року №ПЛ2808/156/АВ/П/ПТ/ТД-ФС.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову відповідача від 18.12.2018 року №ПЛ2808/156/АВ/П/ПТ/ТД-ФС.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів апеляційної скарги, відповідач посилається на неврахування судом першої інстанції фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що працівниками відповідача проведено інспекційне відвідування позивача, про що складений акт від 06.12.2018 року №ПЛ2808/156/АВ.

Порушення виявлені під час інспекційного відвідування склали у порушенні ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: допущення правника ОСОБА_2 до роботи без укладання трудових договорів у письмовій формі з 03.12.2018 року по 05.12.2018 року.

За результатами інспекційного відвідування складений припис про усунення недоліків від 06.12.2018 року №ПЛ2808/156/АН/П, яким у позивача вимагається 06.12.2018 року надати копії трудових договорів та наказу про прийняття на роботу працівника ОСОБА_2 з 03.12.2018 року.

Постановою відповідача від 18.12.2018 року №ПЛ2808/156/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу у повноваженими посадовими особами накладено на позивача штрафу у розмірі 111 690,00 грн за невиконання вимог ч.2 ст.265 КЗпП України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов до висновку що надані до матеріалів справи письмові документи, допитані в суді свідки спростовують посилання відповідача про допущення позивачем до роботи працівника без оформлення відповідного трудового договору, як це передбачено діючим трудовим законодавством.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 року «Про затвердження Положення про Державну службу України» державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно до пп.6 п. 4 згаданої вище постанови Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, а саме: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

У відповідності до ст. 7 згаданої вище постанови держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

На підставі ч.1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - штрафи).

Пунктом 2 вищезгаданої постанови зазначено про те, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Пунктом 3 названої вище постанови зазначено про те, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» зазначено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 2 постанови №295 від 26.04.2017 року «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» (чинного на час правовідносин) державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Пунктами 19, 20 постанови №295 від 26.04.2017 року «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» (чинного на час правовідносин) зазначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Частина 3 статті 24 КЗпП України каже, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні контракту.

Матеріали справи свідчать про те, що підставою для накладення на позивача штрафу стало допущення позивачем до роботи ОСОБА_2 в період часу з 03.12.2018 по 05.12.2108 року без трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачем в підтвердження належного виконання вимог чинного законодавства під час прийняття оскаржуваної постанови до відповідача надані копії трудового договору та наказу про прийняття на роботу ОСОБА_2 з 03.12.2018 року, повідомлення відповідні органи ДФС про прийняття її на роботу.

Допитані в суді першої інстанції свідки працівник ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_3 , підтвердили викладені вище твердження позивача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» визначено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів:

засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису;

на паперових носіях разом з копією в електронній формі;

на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Аналізуючи викладені вище норми КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», колегія суддів дійшла до висновку про те, що оформлення трудового договору та повідомлення відповідних органів ДФС повинно здійснюватись саме перед початком допуску працівника до виконання своїх посадових обов`язків.

Відповідач в своєму відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі стверджує про те, що позивачем здійснено допущення працівника ОСОБА_2 саме в період часу з 03.12.2018 року по 05.12.2108 року без трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, працівниками відповідача 05.12.2018 року під час здійснення фактичного виходу на місце здійснення підприємницької діяльності позивача - АДРЕСА_1, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » встановлено фактичне перебування працівника ОСОБА_2 .

Колегія суддів зауважує на тому, що в момент здійснення перевірки позивач відмовився від надання пояснень, та датою повідомлення відповідні органи ДФС є наступний день після перевірки - 06.12.2018 року.

Сторони не заперечують, та підтверджується наданими до справи письмовими доказами, що датою здійснення фактичного допуску працівника ОСОБА_2 до роботи є 03.12.2108 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не виконанні вимоги чинного законодавства про допущення до роботи працівника з укладанням трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Частина 3 ст. 265 КЗпП України каже, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Частиною 4 статті 265 КЗпП України визначено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина 7 статті 265 КЗпП України каже, що сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

За вищевказаних обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що судом першої інстанції зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, тому судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Згідно до п.2 ч.1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року по справі № 440/45/19 скасувати з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді М.І. Гуцал А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 31.05.2019 року