Справа № 820/2596/16
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

03.06.2019 р. справа №820/2596/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

за участі:

секретаря - Стрєлка О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Тищенко В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Національної поліції України в Харківській області
провизнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, позивач, поліцейський), у порядку адміністративного судочинства первісно заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування Наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 29.03.2016 р. № 98 о/с про звільнення згідно з п. 4 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» / у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів/ у запас ЗС України підполковника поліції ОСОБА_1 (М-003653), першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) Головного управління Національної поліції в Харківській області, з 29.03.2016 р., з виплатою компенсації за невикористану відпустку з 07.11.2015 р., на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54; 2) поновлення підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) Головного управління Національної поліції в Харківській області з 29.03.2016 р. або на рівнозначній посаді; 3) зобов`язання провести перерахунок і виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 29.03.2016, до поновлення на посаді першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) Головного управління Національної поліції в Харківській області або на рівнозначній посаді.

У подальшому заявник самостійно змінив заявлені вимоги на: 1) визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Харківській області по звільненню з 29.03.2016 р. у запас ЗС України підполковника поліції ОСОБА_1 (М-003653), першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) Головного управління Національної поліції в Харківській області, згідно Наказу№ 98 о/с від 29.03.2016 р. про звільнення згідно з п. 4 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» /у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів/, на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54; 2) визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області у нездійсненні нарахування надбавки в розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень підполковнику поліції ОСОБА_1 (М-003653), першому заступнику начальника ВП Зміївського ВП (м. Зміїв) ГУ, установлену Наказом №13 о//с дек від 29.01.2016 р. Головного управління Національної поліції в Харківській області; 3) скасування Наказу № 27 о/с дек від 11.03.2016 р. Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування надбавки в розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень підполковнику поліції ОСОБА_1 (М-003653), першому заступнику начальника ВП Зміївського ВП (м. Зміїв) ГУ, з 25.02.2016 р.; 4) зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснити нарахування та виплату надбавки в розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень підполковнику поліції ОСОБА_1 (М-003653), першому заступнику начальника ВП Зміївського ВП (м. Зміїв) ГУ, установлену Наказом №13 о//с дек від 29.01.2016 р. Головного управління Національної поліції в Харківській області, у період з 16.01.2016 р. до дня звільнення зі служби в поліції, а саме до 25.04.2016 р.

Вирішення спору здійснюється окружним адміністративним судом з урахуванням постанови Верховного Суду від 04.03.2019 р. (адміністративні провадження №К/9901/24595/18 та №К/9901/24597/18), якою на новий розгляд до окружного адміністративного суду були спрямовані вимоги про визнання протиправними дій ГУ НП в Харківській області по звільненню згідно з п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) з 29.03.2016 р. у запас Збройних Сил України підполковника поліції ОСОБА_1 (М-003653), першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) ГУ НП в Харківській області, згідно з наказом від 29.03.2016 р. №98 о/с "По особовому складу", який прийнятий на підставі наказу ГУ НП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54.

Підставами позову є доводи про те, що ОСОБА_1 не одержував персонального письмового повідомлення про майбутнє вивільнення та не повідомлявся про перелік вакансій.

Відповідач, Головне Управління Національної поліція України в Харківській області (далі за текстом - Управління), з поданим позовом не погодився.

Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що поліцейський письмово був повідомлений про проведення організаційно-штатних змін у структурі органів та підрозділів ГУ НП в Харківській області, від ознайомлення з переліком вакантних штатних посад відмовився, був звільнений по минуванню 2 місяців від дати ознайомлення з наказом про повну ліквідацію відділу поліції.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, заслухавши представників сторін, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Наказом Голови Національної поліції України №16 від 11.01.2016 р. було передбачено внесення змін до структури територіальних органів поліції.

Дане рішення управлінського характеру погоджено з Міністром внутрішніх справ України.

25.01.2016 р. Головою Національної поліції України було прийнято оформлене наказом №61 управлінське рішення про зміну організаційної структури територіальних органів Національної поліції України, дислокованих на території Харківської області.

Унаслідок перелічених вище управлінських рішень Зміївський відділ поліції ГУ НП в Харківській області припиняв існування як окремий самостійний терорган поліції.

На виконання цього рішення керівника Національної поліції України наказом начальника ГУ НП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54 були оголошені нові тимчасові штати та зміни у штатах.

Отже, рішення про скорочення усіх штатних посад у структурі Зміївського ВП унаслідок припинення існування тероргану поліції було прийнято не керівником ГУ НП в області, а головою Національної поліції України за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Відтак, ознак існування доказів штучності ліквідації відділу поліції судом у ході розгляду справи не виявлено.

Заявник станом на 25.01.2016 р. та 29.01.2016 р. обіймав посаду заступника начальника Зміївського відділу поліції ГУ НП в Харківській області.

Розмір оплати праці заявника (грошового забезпечення) за січень 2016 р. склав 8.120,00 грн. при календарному 31 дні (кваліфікованих Управлінням як робочі), а за лютий 2016 р. - 8.120,00 грн. при календарних 29 днях (кваліфікованих Управлінням як робочі).

Обрахований відповідачем, ГУ НП в Харківській області розмір середньоденного грошового забезпечення заявника склав - 270,66 грн.

Заявником визнані ті обставини, що з 29.01.2016 р. по 23.02.2016 р. тривав проміжок часу тимчасової непрацездатності, що і спричинило неможливість вирішення будь-яких питань службової кар`єри у поліції.

У перший робочий день після закінчення лікарняного, тобто 24.02.2016 р. заявником за доброю волею, поза межами жодного примусу та дії несприятливих факторів, з повним усвідомленням юридичних наслідків було складено письмовий рапорт про ознайомлення з наказом ГУ НП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54, обізнаністю з скороченням посади та майбутнім звільненням у разі не призначення на іншу посаду протягом 2 місяців.

24.02.2016 р. працівниками кадрового підрозділу відповідача, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було складено письмовий акт про те, що заявник відмовився від ознайомлення з документом про наявність вакантних посад у штаті ГУ НП області.

16.03.2016 р. працівниками кадрового підрозділу відповідача, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було складено письмовий акт про те, що заявник відмовився від ознайомлення з документом про наявність вакантних посад у штаті ГУ НП області.

На виконання вказівки Верховного Суду від відповідача витребувано і приєднано до справи копію документа, з яким заявнику пропонувалось ознайомитись - Довідку про перелік вакантних посад станом на 24.02.2016 р. До тексту цієї довідки включено як рівнозначні за спеціальним званням посади, так і нижчі та вищі вакантні посади.

29.03.2016 р. відповідач було видано наказ 398 о/с про звільнення заявника з Національної поліції на підставі п. 4 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

На виконання вказівки Верховного Суду від відповідача витребувано і приєднано до справи копію документа, з яким заявнику пропонувалось ознайомитись - Довідку про перелік вакантних посад станом на 16.03.2016 р. До тексту цієї довідки включено як рівнозначні за спеціальним званням посади, так і нижчі та вищі вакантні посади.

07.06.2016 р. відповідачем видано наказ №180 о/с, яким визначена наказом від 29.03.2016 р. №98 о/с первісна дата звільнення заявника, а саме: 29.03.2016 р. змінена на 25.04.2016 р. (як добуток обчислення двох місяців від дати ознайомлення заявника з наказом ГУ НП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54 - 24.02.2016 р.)

З 24.06.2016 р. заявник, як особа, звільнена з поліцейської служби, одержує пенсію у порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

До відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в органах та підрозділах поліції унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про Національну поліцію».

Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись нормами Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки» тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті служби у міліції (органах внутрішніх справ).

При відправлені правосуддя у цій справі, окружним адміністративним судом виявлено, що правова позиція Верховного Суду з приводу звільнення зі служби поліцейського через скорочення штатів викладена у постанові від 06.03.2019 року по справі №820/2596/16 (адміністративне провадження №К/9901/24595/18; К/9901/24597/18), де указано, що «Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 1 ст. 58 Закону України від 2 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) передбачено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

Відповідно до ст. 68 Закону №580-VIII у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону.

Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 77 Закон №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно з п. 4 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України обумовлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.ч. 1 і 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз`яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ч. 1 ст. 40, ч.ч. 1 і 3 ст. 49-2 КЗпП України Верховний Суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.».

Окружний адміністративний суд повністю сприймає даний висновок Верховного Суду і продовжуючи вирішення спору, з огляду на відсутність чіткої визначеної законом процедури, вважає, що під згаданим у ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» та у ч. 1 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України персональним попередженням слід розуміти або особисте вручення письмового документа про майбутнє звільнення особі - найманому працівнику під підпис, або направлення письмового документа про майбутнє звільнення на офіційну адресу реєстрації місця проживання особи - найманого працівника з повідомленням про вручення поштового відправлення, рівно як і надання особі можливості особистого ознайомлення з текстом документа, котрий спричиняє майбутнє вивільнення.

До такого судження суд доходить, так як вважає, що призначенням цієї процедури є створення стану належної правової визначеності особи з приводу подальшого проходження служби.

У спірних правовідносинах подія особистого ознайомлення заявника з текстом наказу ГУ НП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54 мала місце 24.02.2016 р.

Отже, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідач з достатністю поза розумним сумнівом виконав вимоги ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» та у ч.1 ст.49-2 Кодексу законів про працю України, надавши заявнику на ознайомлення текст наказу ГУ НП в Харківській області від 29.01.2016р. №54, з якого чітко і без умовлено випливає ліквідація (припинення подальшого існування) посади заступника начальника Зміївського ВП ГУ НП в Харківській області.

Допитаний у ході розгляду справи у якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що у спірних правовідносинах особисто виконував роботу з подальшого працевлаштування тих працівників ліквідованого тероргану поліції, котрі не були переміщені до Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області.

У межах своїх посадових обов`язків запросив заявника прибути до приміщення Головного управління у цілях ознайомлення з наявними вакансіями. Для ознайомлення був підготовлений письмовий документ з викладенням усіх без винятку посад, котрі можуть бути заміщені особами офіцерського звання (як рівнозначних, так і вищих та нижчих за спеціальним званням). Цей документ готувався не спеціально для заявника, а створювався як поточна службова документація зі стану укомплектування штатів ГУ НП в області для інформування керівництва. Заявник прибув до робочого кабінету, де знаходилось службове місце свідка і відмовився від ознайомлення із документом про перелік вакансій. Прогнозуючи можливу відмову заявника від ознайомлення з переліком вакансій та складання рапорту про призначення на іншу вакантну посаду, свідок запропонував колезі по службовому кабінету ( ОСОБА_5 ) та безпосередньому керівникові ( ОСОБА_6 ) бути присутніми при робочому спілкуванні із заявником з питання подальшого працевлаштування. Після відмови заявника ознайомлюватись із переліком вакансій та залишенням приміщення кабінету підписав відповідний акт. Спроба ознайомити заявника з переліком вакансій мала місце 24.02.2016 р. та 16.03.2016 р.

Допитаний у ході розгляду справи у якості свідка ОСОБА_5 пояснив ті ж самі обставини.

Допитаний у ході розгляду справи у якості свідка ОСОБА_6 пояснив ті ж самі обставини.

Оцінивши показання перелічених свідків, суд доходить до переконання про те, що відповідачем у спірних правовідносинах було виконано обов`язок із повідомлення поліцейського про перелік існуючих вакантних посад як рівнозначних за спеціальним званням, так і інших, котрі потенційно підлягали заміщенню особами офіцерських звань.

При цьому, суд зважає також і на ту обставину, що протягом усього періоду після ознайомлення із текстом наказу ГУ НП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54, який з об`єктивною невідворотністю спричиняв ліквідацію поточної посади по службі, заявник не склав ані жодного рапорту про намір продовжити служби, ані жодної скарги про створення перешкод у подальшому працевлаштуванні.

Клопотання позивача про виклик до суду і допит у якості свідків начальника Зміївського ВП ГУ НП в Харківській області - ОСОБА_7 з приводу обставин складання акту від 29.01.2016 р. задоволенню не підлягає, позаяк ці обставини не входять до предмету доказування по даній справі, адже судом виявлено, що звільнення заявника відбулось у зв`язку з подією особистого ознайомлення з текстом наказу ГУ НП в Харківській області від 29.01.2016 р. №54 - 24.02.2016 р. і ці обставини підтверджені власноручно складеним особистим рапортом заявника.

З цих же міркувань підлягає відхиленню і клопотання про допит за обставинами складання акту від 29.01.2016 р. заступника начальника начальника Зміївського ВП ГУ НП в Харківській області - Горбунова Р.О., заступника начальника начальника Зміївського ВП ГУ НП в Харківській області - Фалько В.І.

Працівники кадрового підрозділу ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вже були допитані як свідки у судовому засіданні 30.05.2016 р. за участі представника позивача - адвоката Ковалевського Г.В. з обставин складання актів про відмову заявника від ознайомлення із переліком вакантних посад 24.02.2016 р. та 16.03.2016 р., передбачених процесуальним законом підстав для повторного допиту цих громадян суд не знаходить.

Тому у цій частині клопотання позивача про допит свідків підлягає відхиленню.

Клопотання заявника про витребування доказів, подане безпосередньо у судовому засіданні 03.06.2019 р., задоволенню не підлягає, позаяк документи про перелік вакансій вже були витребувані окружним адміністративним судом на виконання вказівки Верховного Суду. Матеріали справи не містять даних про умисне чи з інших міркувань викривлення чи спотворення відомостей про перелік вакансій, притягнення причетних до їх складання працівників до дисциплінарного покарання, адміністративної відповідальності, порушення кримінальних проваджень тощо. Перелік вакантних посад в Головному управлінні станом на 29.01.2016 р. заявнику для ознайомлення не пропонувався, що не заперечується учасниками справи. Тому підстав для витребування цих документів суд не знаходить. Обставини призначення інших поліцейських на вакантні посади у штаті Чугуївського ВП під час знаходження заявника у правовому режимі тимчасової непрацездатності не входять до предмету доказуванні у цьому спорі, а тому витребовуванню не підлягають.

Отже, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідач - Управління з достатністю поза розумним сумнівом виконав вимоги ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» в частині пропонування заявникові вакантних посад для працевлаштування з метою подальшого проходження служби в поліції.

При цьому, суд звертає увагу заявника, що положення ч. 2 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» не містять вимог про призначення поліцейського у разі скорочення штатів саме на різнозначну посаду.

Цією ж нормою закону передбачено надання поліцейським згоди на призначення на іншу посаду у такому випадку.

Як було установлено судом раніше, заявник такої згоди не надавав, рапорту по команді про готовність продовжувати службу не подавав.

З цих міркувань не підлягає задоволенню клопотання заявника про витребовування документів про перелік вакансій у штатах Головного управління станом на 24.04.2016 р., адже за відсутності визначеної законом мінімальної чи максимальної кількості пропозицій, котрі повинен зробити суб`єкт призначення з метою подальшого працевлаштування скороченого поліцейського, суд в умовах та обставинах конкретного випадку вважає цілком достатнім вчинення Управлінням двох спроб.

Юридичні наслідки не призначення поліцейського у разі скорочення штатів на іншу посаду викладені законодавцем у ч. 3 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію», є загальновідомими і не могли не усвідомлюватись заявником у даному конкретному випадку, носять імперативний характер.

Відсутність рапорту заявника про згоду на призначення на іншу посаду через скорочення (що суд вважає нетотожнім рапорту про призначення на конкретну посаду) зумовила правомірне застосування Управлінням положень п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Розв`язуючи спір, суд також зважає і на те, що остаточно сформульовані заявником за власною волею вимоги не спрямовані на відновлення правовідносин з приводу проходження публічної служби, адже заявник за самостійним рішенням відмовився як від вимоги про скасування наказу про звільнення зі служби, так і від вимоги про поновлення на посаді, а також від вимоги про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України при вирішенні питання про подальше проходження публічної служби заявника.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі проходження публічної служби не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для відмови у позові.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 4 червня 2019 року.

Суддя Сліденко А.В.