Справа № 520/4374/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

06.06.2019 р. справа №520/4374/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління ДФС у Харківській області
проскасування рішення, -

встановив:

Матеріали позову одержані судом 02.05.2019 р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 03.05.2019 р. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 03.06.2019 р.

Позивач, ОСОБА_1 , у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання неправомірним та скасування рішення Слобожанського управління ГУДФС у Харківській області № від 25.03.2019 р. про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій 1569 грн. та нарахування пені 2322,6 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період 2015-2017 рр. - всього на суму 3891,06 грн.

Підставами позову є доводи про те, що сплату єдиного внеску заявник здійснював своєчасно та у повному обсязі.

Відповідач, ГУ ДФС у Харківській області, з поданим позовом не погодився.

Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що оскаржене рішення є правомірним, позаяк сплата коштів була проведена на неналежний рахунок.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник з 22.08.2008 р. мав правовий статус фізичної особи-підприємця, з 27.07.2014 р. по 18.12.2018 р. здійснював виконання обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

18.12.2018 р. підприємницька діяльність позивача була припинена за його власним рішенням, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

25.03.2019 р. Слобожанським управлінням ГУ ДФС у Харківській області без проведення будь-якої перевірки було видано оскаржене рішення № , яким застосовано штраф у сумі 1569,00 грн. та нараховано пеню у сумі 2322,06 грн.

Як з`ясовано судом, правовою підставою для прийняття оскарженого рішення владним суб`єктом обрані положення ч. 10 ст. 25 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а фактичною підставою послугувало судження владного суб`єкта про несвоєчасну оплату ФОП Єдиного соціального внеску.

Перевіряючи відповідність закону оскарженого рішення владного суб`єкта, суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з ч. 1 ст. 25 та ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" повноваження на прийняття рішень з питань справляння Єдиного соціального внеску надані законодавцем органам доходів і зборів.

За визначенням п. 3-1 ч. 1 ст. 1 названого закону органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Територіальним органом ДФС України у Харківській області є ГУ ДФС у Харківській області, а Слобожанське управління є лише структурним підрозділом ГУ ДФС у Харківській області.

Таким чином, Слобожанське управління ГУ ДФС у Харківській області не має правового статусу територіального органу ДФС України.

Отже, оскаржене рішення було винесено поза межами владної управлінської компетенції Слобожанського управління.

Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що за правилом абз. 1 ч. 5 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

У свою чергу, згідно з п. 8 розділу IV Порядку обліку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 р. № 1162) платник єдиного внеску (фізична особа - підприємець) знімається з обліку після проведення передбаченої законодавством перевірки, здійснення остаточного розрахунку зі сплати єдиного внеску та закриття інтегрованих карток.

Обставини реальної оплати заявником повної суми Єдиного соціального внеску підтверджуються фактом проведення процедури зняття позивача з обліку у зв`язку із припинення підприємницької діяльності.

Окрім того, обставини реальної оплати заявником повної суми Єдиного соціального внеску підтверджуються також і фактом відсутності у тексті оскарженого рішення суми недоїмки.

З огляду на викладене, суд доходить до переконання про помилкову кваліфікацію відповідачем факту перерахування ФОП коштів в оплату Єдиного соціального внеску на інший рахунок, але у межах системи органів ДФС України, як недоплату (недоїмку, заниження зобов`язання).

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання, що міра юридичної відповідальності у даному конкретному випадку обрана владним суб`єктом не правильно, накладене покарання не узгоджується з обставинами фактичної дійсності.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) проти Вірменії), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України при винесенні оскарженого рішення.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі справляння Єдиного соціального внеску знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення позову.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 6-9, 72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Слобожанського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 25.03.2019 р.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя Сліденко А.В.