Справа № 620/894/19
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2019 року Чернігів Справа № 620/894/19

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Чернігівської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Чернігівської митниці ДФС, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у митному оформленні від 30.08.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про корегування митної вартості від 17.09.2018;

- зобов`язати відповідача відшкодувати заподіяну позивачу матеріальну шкоду;

- зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду, заподіяну незаконними діями та рішеннями Чернігівської митниці ДФС в розмірі 100 000,00 грн (згідно уточненого позову).

В обґрунтування своїх вимог позивачем вказано, що ним було подано всі необхідні документи, які відповідають вимогам ч.2 ст.53 Митного кодексу України та чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товарів та підтверджують ціну товару, вказану в митній декларації, а рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови в прийнятті митної декларації є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки винесенні без врахування всіх обставин, за відсутності підстав для відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товару, за відсутності підстав вважати, що митна вартість товару визначена позивачем з порушенням вимог митного законодавства. При цьому, коригування митної вартості здійснено відповідачем з урахуванням інформації про вартість автомобіля, ідентичного оцінюваному на ринку Німеччини, що суперечить положенням п.3 ч.3 ст.57 Митного кодексу України.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.03.2019 дана позовна заява залишена без руху. Ухвалою від 05.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. При цьому, клопотання ФОП ОСОБА_1 задоволено, поновлено строк звернення до суду, оскільки позовна заява була подана ним після отримання рішення суду у справі №620/3264/18, яке набрало законної сили та пов`язане з даним позовом і впливає на розгляд даної справи.

Також встановлено відповідачу 15-дений строк з дня вручення вказаної ухвали для надання відзиву на позов. Ухвалу отримано відповідачем 09.04.2019.

При цьому, 26.04.2019, тобто з порушенням строку встановленого судом, на адресу суду відповідачем надіслано відзив на позов, в якому останній не погоджується з позовними вимогами, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що картка відмови є обґрунтованою та винесеною без порушень чинного законодавства. При подальшому митному оформленні позивачем було виправлено даний недолік та надано до митного оформлення виправлений інвойс. При цьому, вивченням документів було встановлено наявність суттєвих розбіжностей, що впливають на рівень митної вартості (в частині умов поставки та порядку оплати товару) та ставлять під сумнів заявлений рівень митної вартості. Крім того, частину зазначених в інвойсі від 20.08.2018 №20180177 пошкоджень (їх аварійний характер) не підтверджено і неможливо підтвердити за результатами митного огляду без використання спеціальних знань експерта. Під час контролю митної вартості були проаналізовані джерела зовнішньої цінової інформації. Зокрема з мережі Інтернет (інтернет-ресурс www.home.mobile.de) отримано інформацію про вартість автомобіля, ідентичного оцінюваному. Так вартість вантажного автомобіля марки "FORD" модель "Transit Connect", дата першої реєстрації 04.2016, потужністю 70 кВт (відповідає техпаспорту НОМЕР_1), з показником одометру 266459 км (що відповідає інвойсу 20.08.2018 №20180177), продавцем якого є Dr . Mann Automobile GmbH, без урахування податків становить 5 400 EUR. У зв`язку з відсутністю можливості застосування попередніх методів, при здійсненні митної оцінки застосований резервний метод та використана інформація з інформаційного ресурса мережі Інтернет dat.de, відповідно до Митного кодексу України з урахуванням спільного наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 "Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів". Митну оцінку товарів здійснено із застосуванням резервного методу -5448,31 EUR.

Отдночасно просить вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у митному оформленні від 30.08.2018 залишити без розгляду. Дане клопотання судом залишено без задоволення, оскільки в ухвалі про відкриття провадження суд вже вирішив питання поновлення строку.

Також, 14.05.2019 позивачем подано клопотання про розгляд справи з викликом сторін. Вирішуючи вказане клопотання, суд зазначає, що при відкритті провадження учасникам роз`яснено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.262 КАСУ). Позивач в своєму клопотанні вказує, що він відзив на позов не отримував, а роздруківку електронної сторінки є підробленою. Проте, суд до уваги такі посилання не приймає, оскільки жодним доказом зазначене не підтверджено, а тому клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін подано після спливу, встановленого в ухвалі про відкриття провадження терміну і задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

15.08.2018 між Dr . Mann Automobile GmbH, Deutschland (продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) укладено контракт (договір) № 18DE02 на поставку товару, згідно якого продавець продає, а покупець купує вживані автотранспортні засоби, перелічені в інвойсах, які є додатком до контракту, а покупець отримує їх і оплачує (а.с.12, 13).

На виконання умов вищезазначеного контракту продавцем було поставлено на користь позивача автомобіль Ford Transit Connect вартістю 4150 євро, що підтверджується інвойсом №20180177 від 20.08.2018. З метою здійснення митного оформлення вказаного товару, та підтвердження митної вартості товару, позивачем разом з митною декларацією №UA102230/2018/630642 до Чернігівської митниці ДФС подано контракт (договір) №18DE02 на поставку товару від 15.08.2018, інвойс №20180177 від 20.08.2018 та інші товаросупровідні документи.

Під час перевірки наданих для підтвердження митної вартості товару документів фахівцями контролюючого органу у зв`язку з тим, що невідомо відомості про всі складові заявленого рівня митної вартості, позивачу було надіслано повідомлення b45e3f4e-322b-474e-9618-9a7170236f38, в якому вказано про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів за митною декларацією, а саме: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи); висновки про вартісні характеристики ідентичних та/або подібних товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Вказане повідомлення оскаржено до суду та рішенням від 14.11.2018 по справі №620/3264/18 визнано протиправним та скасовано виходячи з того, що відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 17.09.2018 та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 17.09.2018.

Так, у графі 33 рішення зазначено: "вивченням документів було встановлено наявність суттєвих розбіжностей, що впливають на рівень митної вартості (в частині умов поставки та порядку оплати товару) та ставлять під сумнів заявлений рівень митної вартості. Крім того, частину зазначених в інвойсі від 20.08.2018 №20180177 пошкоджень (їх аварійний характер) не підтверджено і неможливо підтвердити за результатами митного огляду без використання спеціальних знань експерта. Під час контролю митної вартості були проаналізовані джерела зовнішньої цінової інформації. Зокрема з мережі Інтернет (інтернет-ресурс www.home.mobile.de) отримано інформацію про вартість автомобіля, ідентичного оцінюваному. Так вартість вантажного автомобіля марки "FORD" модель "Transit Connect", дата першої реєстрації 04.2016, потужністю 70 кВт (відповідає техпаспорту НОМЕР_1), з показником одометру 266459 км (що відповідає інвойсу від 20.08.2018 №20180177), продавцем якого є Dr . Mann Automobile GmbH, без урахування податків становить 5 400 EUR. У зв`язку з відсутністю можливості застосування попередніх методів, при здійсненні митної оцінки застосований резервний метод та використана інформація з інформаційного ресурса мережі Інтернет dat.de, відповідно до Митного кодексу України з урахуванням спільного наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.03 № 142/5/2092 "Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів".

Також, запропоновано декларанту надати додаткові документи на підтвердження заявленого рівня митної вартості: висновки про якісні та вартісні характеристики каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи). Декларант вказані документи не надав, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ч.5 ст.55 та ч.4 ст.57 Митного кодексу України проведена консультація з уповноваженою на декларування особою з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у митного органу, визначення основи вартості та обміну наявною інформацією. Також зазначено, що попередні методи не застосовано.

Позивач не погоджується з таким рішенням митниці і звертається до суду з позовною заявою до Чернігівської митниці ДФС та просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 17.09.2018 №UA 102000/2018/000061/1/ та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.08.2018.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зважає на таке.

В силу прямої дії ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Так, відповідно до ч.1 ст.246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч.1 ст.248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч.1 ст.257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів. Частинами 4 та 5 ст.58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (ч.1 та ч.2 ст.52 Митного кодексу України).

Частинами 1 та 2 ст.53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.5 і ч.6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу ч.1 та ч.2 ст.53 Митного кодексу України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Частиною 5 ст.53 Митного кодексу України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями ч.3 ст.318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст.8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Водночас, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта, та надає митниці право вчиняти відповідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Між тим, витребовувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені ст.53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст.53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Судом встановлено, що позивачем було надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які ідентифікували товар та піддавалися обчисленню, підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.4,5 ст.58 Митного кодексу України.

При цьому, під час перевірки наданих для підтвердження митної вартості товару документів фахівцями контролюючого органу у зв`язку з тим, що невідомо відомості про всі складові заявленого рівня митної вартості, позивачу було надіслано повідомлення b45e3f4e-322b-474e-9618-9a7170236f38, в якому вказано про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів за митною декларацією, а саме: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи); висновки про вартісні характеристики ідентичних та/або подібних товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Вказане повідомлення оскаржено до суду та рішенням від 14.11.2018 по справі №620/3264/18 визнано протиправним та скасовано виходячи з того, що відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

З наведеного слідує, що вимагаючи надання додаткових документів митний орган діяв протиправно, оскільки не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Так, ч.1 ст.55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст.59 і ст.60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст.59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і ст.60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст.62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст.63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) цього Кодексу.

Частинами 2,3 ст.58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Втім, приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом визначено таку вартість товару, що є порушенням ст.55 Митного кодексу України.

Водночас, підставою для коригування відповідачем показника митної вартості товару, зазначеного в митній декларації поданій позивачем, стала цінова інформація і пропозиції на зовнішньому ринку (www.home.mobile.de) щодо вартості автомобіля, ідентичного оцінюваному.

Суд критично ставиться до такої інформації, оскільки відповідачем не обґрунтовано правомірність використання у спірному випадку відомостей оціночної діяльності вказаного інтернет ресурсу.

У спірних відносинах інформація із вказаного інтернет ресурсу з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар та в силу ч.3 ст.57 використовуватися для визначення митної вартості.

Вказане свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Наслідком таких протиправних дій є безпідставне, в порушення ст.58 Митного кодексу України, здійснення відповідачем визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав.

Відповідно до положень ст.256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Аналогічна вимога до змісту картки відмови міститься в п.7.1. та п.7.2. "Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631 (далі - Порядок №631), картка відмови складається для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову. У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні розяснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.

Суд зазначає, що спірна картка відмови від 30.08.2019 є відмовою в митному оформленні, пов`язаною з наданням преференцій при митному оформленні через недоліки в документах, доданих до митної декларації від 30.08.2018 №UA 102230/18/630586. Підставою для відмови стало те, що декларація-інвойс від 20.08.2018 №20180177 складена експортером, не може бути підставою для надання пільг по сплаті ввізного мита. В даній картці зазначено, що напис преференційний згідно додатку IV до протоколу "Щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва" до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами" згідно ст.22 п.5, повинен бути власноручно підписаний, та вказане місце та дата.

Тобто, неможливо було надати преференційний режим зі сплати ввізного мита по митній декларації. При цьому, при подальшому оформленні, позивачем виправлено даний недолік та надано до митного оформлення виправлений інвойс. Зокрема, такий інвойс додано і до матеріалів позову.

А отже, зазначена картка відмови була винесена правомірно і не була підставою для подальшого прийняття рішення про коригування митної вартості і відмови в митному оформленні при поданні митної декларації №/2018/630642. Таким чином, у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Суд вказує, що в силу ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, судом встановлено, що відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 17.09.2018. Втім, вказана картка відмови містить тіж посилання, що і рішення про коригування митної вартості від 17.09.2018, а тому також не є вмотивованою, адже не містить обґрунтування причин відмови в митному оформленні, а саме, відповідач не зазначив, які саме вартісні показники складових митної вартості по товару є непідтвердженими та які відомості про митну вартість товару є неповними, не містить роз`яснення вимог, виконання яких могло б забезпечити можливість прийняття митної декларації за заявленим методом визначення митної вартості, а саме не вказано з посиланням на відповідні норми закону, які відомості про митну вартість підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та в яких документах містяться, а також які саме вартісні показники складових митної вартості та якими документами мають підтверджуватись за вимогами закону.

Наведені вище порушення в сукупності вказують на необгрунтоване та формальне прийняття відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 17.09.2018 та рішення про коригування митної вартості товарів від 17.09.2018, що є підставою для виходу за межі позовних вимог з метою повного захисту прав та інтересів позивача, і визнання їх протиправними та скасування.

Щодо вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, суд вказує, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки сума в розмірі 5465 грн була сплачена позивачем не через протиправні дії митниці при відмові в митному оформленні відповідно до картки відмови від 30.08.2018 № UA102230/2018/00036.

Щодо вимоги про стягнення суми в розмірі 5520 грн, то вказана вимога по суті є вимогою про повернення надміру сплачених митних платежів, для повернення яких законодавчо встановлена процедура повернення таких коштів. Тобто, вимога про повернення надміру сплачених митних платежів є вимогою на майбутнє, оскільки такий обов`язок у відповідача на момент ухвалення рішення суду відсутній, а права позивача в цій частині не порушені.

Щодо вимоги про стягнення суми в розмірі 750 грн у вигляді валютних коливань, то така вимога є абсолютно необгрунтованою та безпідставною, крім того, відсутній будь-який її розрахунок. Також є безпідставною вимога про стягнення суми в розмірі 1 800 грн, оскільки дані кошти були сплачені за послуги, отримані позивачем від ТОВ "МТ-Рівнопілля" і жодного відношення до їх сплати відповідач не має.

Щодо вимоги про стягнення суми в розмірі 36 153 грн слід зазначити наступне. Стягнення даної суми позивач жодним чином в позові не обґрунтовує, втрата даної комерційної винагороди не підтверджена жодними розрахунками, а "розписка" не містить а ні розміру грошових коштів, що повертаються, а ні посилання на реквізити договору комісії.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно із п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не наведено та не надано суду жодних обґрунтованих доказів на підтвердження своєї вимоги, внаслідок чого у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити також.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Чернігівської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії належить задовольнити частково.

Так, згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 , який є суб`єктом сплати судового збору, у розумінні Закону України "Про судовий збір", підлягають задоволенню частково, то суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці ДФС на його користь судовий збір в сумі 382,20 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Чернігівської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Чернігівської митниці ДФС від 17.09.2018 №UA 102000/2018/000061/1.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів транспортних засобів комерційного призначення від 17.09.2018 №UA 102230/2018/00054.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці ДФС на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відповідно до частини задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 382,20 грн (триста вісімдесят дві гривні 20 коп.).

В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, код НОМЕР_2).

Відповідач - Чернігівська митниця ДФС (просп. Перемоги, 6, м. Чернігів, 14017, код ЄДРПОУ - 39482156).

Повне рішення суду складено 03.06.2019.

Суддя Л.О. Житняк