Справа № 520/10010/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Мар`єнко Л.М.

22 травня 2019 р.Справа № 520/10010/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

09.11.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (подалі - ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган) щодо не проведення перерахунку та виплати їй пенсії з 01.01.2016 року відповідно до Закону України від 23.12.2015 року № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» (подалі - Закон № 900-VIII), ст. 63 Закону України 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (подалі - Закон № 2262-XII), постанов Кабінету Міністрів України: від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», від 18.11.2015 року № 947 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268» та довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016 року, яка підготовлена Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області (за змістом позовної заяви № 100/35532- від 10.10.2017 року);

- зобов`язати відповідача провести перерахунок її пенсії відповідно до Закону № 900-VIII, ст. 63 Закону № 2262-XII, постанов Кабінету Міністрів України: від 11.11.2015 року № 988, від 18.11.2015 року № 947 та довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016 року, яка підготовлена Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області, та виплачувати перераховану пенсію без обмеження її максимального розміру (з урахуванням надбавок, підвищень додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат (підвищень) та надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), а також погасити відповідну заборгованість щодо пенсійного забезпечення, починаючи з 01.01.2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що є пенсіонером ОВС України. На її звернення до відповідача із заявою від 29.11.2017 року про здійснення перерахунку призначеної пенсії, її повідомлено про той факт, що перерахунок пенсії буде проведено після надходження коштів з Державного бюджету України. Влітку 2018 року відповідач листом повідомив, що на підставі постанови КМУ від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» її пенсію перераховано з 01.01.2016 року, зокрема, за період січень 2016 - грудень 2017 року, і виплати нарахованих за цей період сум провадитимуться: з січня по грудень 2019 р (щомісячно 50 відсотків місячного розміру підвищення пенсії); з січня 2020 р. до повного погашення (100 відсотків місячного розміру підвищення).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , ГУ ПФУ у Харківській області вказує, що під час спірних правовідносин відповідач діяв у спосіб та у межах чинного законодавства. Також представник зазначає, що обов`язок пенсійного органу виплатити пенсію у новому розмірі виник лише щодо перерахованої пенсії з 01.01.2018 року, оскільки обов`язок виплати перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року виникає у відповідача лише 01.01.2019 року, відтак, позовна вимога ОСОБА_1 в цій частині є необґрунтованою.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 року (рішення ухвалено у спрощеному позовному провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Судовим рішенням визнана бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області щодо невиплати позивачу пенсії з 01.01.2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23.12.2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», № 947 від 18.11.2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268» та довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016 року, яка підготовлена Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області.

Відповідач зобов`язаний виплатити ОСОБА_1 перераховану пенсію, а також погасити відповідну заборгованість щодо пенсійного забезпечення, починаючи з 01.01.2016 року.

В задоволені вимог позивача в іншій їх частині відмовлено.

Судом проведений розподіл судових витрат, а саме: стягнуто з ГУ ПФУ в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн.

Висновок суду вмотивований тим, що відповідачем на момент розгляду справи, позивачу здійснено з 01.01.2016 року перерахунок розміру пенсії на підставі довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. При цьому, позивач отримав пенсію за 2016-2017 роки без урахування перерахунку, з 01.01.2018 року - з урахуванням проведеного перерахунку.

За наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Харківській області щодо не проведення перерахунку пенсії позивача за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем проведено перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2016 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Водночас, суд зауважив, що в силу приписів ст. 63 Закону України № 2262, п. 4 Порядку № 45, позивач отримав право на перерахунок пенсії у січні 2016, вказане право не може бути обмежене нормативно-правовими актами, прийнятими пізніше, ніж таке право виникло.

Право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, з урахуванням вже сплачених сум, підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності» і що їх можна вважати «майном» у значені цього положення, оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, яке до прийняття постанови КМУ від 21.02.2018 року № 103 визначено чинним законодавством, отже, невиплата вказаних сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Таким чином, позивач мав «законні сподівання» отримати пенсію у збільшеному розмірі після перерахунку її розміру, отже, обмеження щодо строків виплати сум доплати до пенсії за 2016-2017 роки, передбачені постановою КМУ № 103, не можуть бути застосовані.

При цьому, посилаючись на правові норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимального розміру.

Підсумовуючи досліджене судовим розглядом, суд першої інстанції визначився про те, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є визнання бездіяльності ГУ ПФУ в Харківській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23.12.2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов КМУ № 988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», № 947 від 18.11.2015 року «Про внесення змін до постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268» та довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016 року, яка підготовлена Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області, а також зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області виплачувати перераховану пенсію, а також погасити відповідну заборгованість щодо пенсійного забезпечення, починаючи з 01.01.2016 року, через що в цій частині позовних вимог позов підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 року в частині, якою судом відмовлено у задоволенні її вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Харківській області щодо не проведення перерахунку та виплати їй пенсії з 01.01.2016 року без обмеження максимального розміру та про зобов`язання відповідача провести перерахунок її пенсії/відповідну виплату без обмеження максимальним розміром і прийняти нове судове рішення, яким - визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області щодо не проведення перерахунку та виплати їй пенсії з 01.01.2016 року без обмеження максимальним розміром; зобов`язати відповідача та зобов`язати відповідача провести перерахунок її пенсії відповідно до Закону № 900-VIII, ст. 63 Закону № 2262-XII, постанов Кабінету Міністрів України: від 11.11.2015 року № 988, від 18.11.2015 року № 947 та довідки № 100/35532- про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016 року, яка підготовлена Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області, та виплачувати перераховану пенсію без обмеження її максимального розміру (з урахуванням надбавок, підвищень додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат (підвищень) та надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), а також погасити відповідну заборгованість щодо пенсійного забезпечення, починаючи з 01.01.2016 року.

Аргументуючи доводи апеляційної скарги, покладені в обґрунтування її вимог, скаржник фактично посилається на обставини, зазначені нею у завах по суті суду першої інстанції.

Позивач вважає оскаржуване рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 року у справі № 520/10010/18 таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванню обставин, що мають значення для справи, та таким, що підлягає частковому скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу пенсійний орган не підтримує апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважає її не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з підстав, визначених позивачем у відзиві на позов.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення частковому скасуванню, з наступних підстав.

Колегія суддів зазначає, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон № 2262-XII.

Пунктом «б» ст. 1-2 Закону № 2262-XII передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно з ст. 10 Закону № 2262-XII призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Пунктом 3 ст. 10 Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що набрав чинності 01.01.2017 року, частину четверту статті 63 Закону № 2262-ХІІ викладено в такій редакції:

«Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій».

За правилами п. 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», перерахунок раніше призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ пенсій проводиться в разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Пунктом 3 цієї постанови Пенсійний фонд України зобов`язаний перерахувати з 01.01.2016 року пенсії, призначені згідно із Законом (Законом № 2262-XII), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Постановою визначено, що розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.

Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 01.01.2018 року.

Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:

з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року;

з 01.01.2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Відповідно до п.п. 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України 21 лютого 2018 року № 103 у разі коли внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією постановою, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно із Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій (п. 4).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» N 911-VIII від 24.12.2015 року частину п`яту статті 43 Закону № 2262-ХІІ доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» N 1774-VIII від 06.12.2016 року у частині сьомій статті 43 Закону №2262-ХІІ слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 «У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону № 2262-XII зі змінами, зокрема, ч. 7 ст. 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10.740 гривень.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та з листопада 2015 року отримує пенсію за вислугу років, призначену на умовах Закону № 2262-XII.

25.07.2017 року відповідно до положень Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45, до пенсійного органу надійшла довідка Ліквідаційної комісії ГУ МВСУ в Харківській області № 100/35532- від 16.05.2017 року про грошове забезпечення позивача для перерахунку пенсії.

В подальшому Ліквідаційна комісія ГУ МВСУ в Харківській області направляла до пенсійного органу довідки про грошове забезпечення позивача для перерахунку пенсії за №№ 100/35532-: від 10.10.2017 року та від 04.03.2018 року.

Означені довідки відрізнялися розміром грошового забезпечення ОСОБА_1 , яке враховується при обчислені її пенсії: від 10.05.2017 року - 11.880 грн, від 10.10.2017 року - 20.825,64 грн, від 04.03.2018 року - 24.4250,64 грн (а.с. 94, 95, 96).

У квітні 2018 року пенсійним органом здійснений перерахунок пенсії позивача (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 з 01.01.2018 року), розмір пенсії (70% грошового забезпечення) склав 16.975 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії - 10.740 грн. До виплат з 01.01.2018 року - 13.730 грн, з 01.07.2018 року - 14.350 грн, з 01.12.2018 року - 14.970 грн (а.с. 20, 100).

Також пенсійним органом визначений розмір заборгованості, що виник внаслідок проведення перерахунку пенсії за період з 01.01.2016 року по квітень 2018 року у сумі 143.866,04 грн. При цьому при визначенні розміру заборгованості за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 не враховано (а.с. 99).

Погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності пенсійного органу, яка полягає в непроведені перерахунку та виплаті її пенсії з часу отримання довідки Ліквідаційної комісії ГУ УМВСУ в Харківській області № 100/35532- від 10.10.2017 року до 24.02.2018 року, тобто до часу набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103, колегія суддів зазначає, що оскільки законодавчі норми, які передбачають проведення перерахунку та виплати пенсії особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону № 2262-XII, були чинними, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавчі положення залишаються чинними.

За усталеною практикою Європейського Суду з прав людини відсутність фінансування не може вважатися поважною причиною для виправдання вищеозначеної бездіяльності пенсійного органу.

Обґрунтовуючи період, протягом якого бездіяльність пенсійного органу є протиправною, колегія суддів виходить з того, що право позивача ОСОБА_1 на проведення перерахунку пенсії відповідно до положень ч. 3 ст. 63 Закону № 2262-XII з 01.01.2016 року та на отримання різниці сум пенсії, яка виникає внаслідок такого перерахунку, відповідачем не оспорюється. Разом з тим, технічно підставою для здійснення такого перерахунку для пенсійного органу є довідка про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, тобто такий перерахунок можливо провести лише з фактом надходження цієї довідки (як визначено в позовній заяві - № 100/35532- від 10.10.2017 року).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в силу приписів ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Харківській області щодо не проведення перерахунку та виплати їй пенсії з 01.01.2016 року без обмеження максимальним розміром, оскільки таки вимоги не були заявлені до суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що судовий розгляд посвідчує те, що ГУ ПФУ в Харківській області не спростовує свого обов`язку виплатити позивачу різницю між сумами пенсії, що нею отримувалися з 01.01.2016 року до квітня 2018 року, та сумами пенсії, які розраховані пенсійним органом з 01.01.2016 року на підставі довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВСУ в Харківській області № 100/35532- від 04.03.2018 року.

При цьому судовим рішенням відмовлено ОСОБА_1 в задоволені вимог фактично про зобов`язання відповідача при визначенні різниці між означеними сумами не враховувати положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII (стосовно обмеження пенсії максимальним розміром - 10.740 грн).

Отже спірним питання є питання визначення розміру, порядку і строку виплати сум перерахованої пенсії позивача.

Колегія суддів зауважую, що в оскаржуваному судовому рішенні порядок та строк його виконання не визначені.

Колегія суддів не погоджується із аргументами суду з того приводу, що невиплата вказаних сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном та, що вона мала «законні сподівання» отримати пенсію у збільшеному розмірі після перерахунку попереднього розміру пенсії.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у остаточному рішенні від 26.09.2014 року у Справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та 71378/10) зазначив, що Суд встановив, що вимоги заявників щодо надбавки до пенсії безперечно підпадають під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном (п. 34 Рішення).

Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску v. Slovakia), п. 50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І) (п. 35 Рішення).

Перш за все слід відмітити, що у цих справах сама суть права заявників на пенсійне забезпечення не ставиться під сумнів. Що стосується конкретного розміру пенсійних виплат, Суд не погоджується з тим, що вимоги заявників стосовно отримання надбавки до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії становили «законне сподівання» у значенні практики Суду з цього питання. Зокрема, такі вимоги не мали достатнього підґрунтя у національному законодавстві. Також немає жодних доказів усталеної практики національних судів на підтримку скарг заявників. Хоча стан національного законодавства у цій сфері був незадовільним, як про це наголошувалося у рішеннях Конституційного Суду України за 2007 та 2008 роки, національні суди розглядали скарги кожного заявника та наводили підстави для своїх рішень, що не могли вважатися свавільними або необґрунтованими (див, a contrario, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та № 37943/06) (п. 36 Рішення).

У п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 10.06.2011 року у справі «Сук проти України» (Заява № 10972/05) Судом зазначено, що Суд вважає, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі «Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine), пункт 23).

Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах «Аррас та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою «Великоди Валентини Ніканорівни проти України» № 43331/12 від 03.06.2014 року Суд підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 117 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відповідно до цього Рішення, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

У іншому рішенні від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 року № 20-рп/2011).

Згідно із ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки положення ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-XII не визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п.п. 3-5 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 є чинними, дії пенсійного органу по проведенню перерахунку пенсії позивача ОСОБА_1 у порядку, визначеному цим урядовим актом, відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Разом з тим, при визначенні розміру різниці між сумами пенсії, які були отримані позивачкою за період з з 01.01.2016 року по 20.12.2017 року та з 01.01.2017 року до січня 2018 року, та сумами, які позивач повинна отримати після проведення перерахунку її пенсії на підставі довідки від 04.03.2018 року № 100/35532-, пенсійним органом протиправно не був врахований правовий висновок, викладений Конституційним Судом України в Рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 «У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

При цьому, колегія суддів зазначає, що перерахунок пенсії позивача пенсійним органом був проведений саме у квітні 2018 року, тобто після прийняття Конституційним Судом України означеного Рішення.

Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінити словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року»;

Зазначені законодавчі норми набули чинності з 01.01.2017 року. Отже, розмір призначеної або перерахованої відповідно до Закону № 2262-XII, зокрема, і належної позивачці пенсії не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, тимчасово на період з 01.01.2017 року по 3.12.2017 року становить 10740 грн.

Означеним обставинам судом першої інстанції не надана належна правова оцінка, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 року в частині, якою судом відмовлено в задоволені вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача провести перерахунок її пенсії за період з 01.01.2016 року до 20.12.2016 року без застосування обмеження розміру пенсії сумою 10.740 грн з прийняттям нового судового рішення про задоволення цих вимог позивача ОСОБА_1 .

Колегія суддів зауважує про відсутність підстав вважати, що після виконання судового рішення перерахунок пенсії позивачки за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року без застосування обмеження розміру пенсії сумою 10.740 грн пенсійний орган відмовиться здійснити виплату перерахованих сум.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про перерахунок пенсії з 01.01.2016 року по 20.12.2016 року та з 01.01.2018 року без застосування обмеження розміру пенсії сумою 10.740,00 грн. (десять тисяч сімсот сорок гривень 00 копійок), з прийняттям нового судового рішення про задоволення цих вимог.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 20.12.2016 року та з 01.01.2018 року без застосування обмеження розміру пенсії сумою 10.740,00 грн. (десять тисяч сімсот сорок гривень 00 копійок).

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Постанова у повному обсязі складена і підписана 31 травня 2019 року.