Справа № 420/701/19
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/701/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соколенко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі - відповідач, Центральне ОУПФ України в м.Одесі, Управління ПФУ), в який позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо не виплати пенсії ОСОБА_2 за період: серпень-жовтень 2018 року;

- зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити заборгованість, яка утворилась внаслідок припинення виплати пенсії за періоди: серпень 2018 року, вересень 2018 року, жовтень 2018 року у загальній сумі 6469,47 грн.

Як зазначено в позовній заяві, підставою для звернення позивача з даним позовом слугувало те, що відповідачем безпідставно та не у спосіб, передбачений законом, припинено виплату пенсії позивачу за періоди: серпень - жовтень 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є пенсіонеркою за віком згідно посвідчення від 02.11.2001 року та є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 03.04.2018 року. Позивач отримувала пенсію в управлінні Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси (з 01.04.2017 року - в Центральному ОУПФ України в м. Одесі) з 01.08.2014 року відповідно до заяви на запит пенсійної справи від 22.12.2014 року № 3717/Є з управління ПФУ в м. Алчевську Луганської області.

05.10.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою, як внутрішньо переміщена особа, про поновлення виплати пенсії з серпня 2018 року, однак відповідачем не було здійснено нарахування та виплату пенсії позивачу.

На адвокатський запит представника ОСОБА_1 щодо підстав не виплати позивачу пенсії за періоди: серпень - жовтень 2018 року, відповідач повідомив, зокрема, що станом на листопад 2018 року пенсійну справу ОСОБА_1 відпрацьовано з 01.10.2018 року та нараховано пенсію двома відомостями: 2156,49 грн. - пенсія за листопад 2018року, яка була профінансована та борг за жовтень 2018 року в сумі 2164,14 грн. - поточна доплата, яка буде виплачена за наявності фінансування.

Позивач вважає бездіяльність пенсійного органу, яка полягає у невиплаті їй пенсії за періоди серпень - жовтень 2018 року протиправною.

Нормативно обґрунтовуючи свої доводи положеннями п.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно якої закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб», п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», позивач зазначає, що за приписами наведених норм умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Позивач стверджує, що довідка внутрішньо переміщеної особи № 2932 від 03.04.2018 року, яка їй видана, ніким не скасована та є дійсною.

Також, посилаючись на правову позицію Верховного суду у зразковій справі (рішення від 03.05.2018 року по справі №805/402/18), позивач вважає, що відповідач припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, порушив право позивача на отримання пенсії, яка є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких обставин, на думку позивача, втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії є таким, що не ґрунтується на Законі.

Ухвалою суду від 11.02.2019 року судом: прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнавання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 05.03.2019 року; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

01 березня 2019 року засобами електронної пошти від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с.46-48), в якому відповідач зазначив, що не погоджується з вимогами, викладеними в позовній заяві, з огляду на наступне.

Посилаючись на положення ст.5, ч.1 ст.12 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач зазначає, що позивач отримує пенсію за віком, як внутрішньо переміщена особа, на загальних підставах за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та на підставі наданої довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 22.12.2014 року № в розмірі 2156,49 грн., яка виплачується відповідно до пункту 1 ст.47 Закону.

Щодо причин та підстав невиплати пенсії позивачу за серпень - жовтень 2018 року, відповідач у відзиві зазначає, що на виконання листа ПФУ від 11.05.2018 року №16452/02-22 щодо проведення контрольних заходів відносно наявності підстав для виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам та відповідно до підпунктів 4 і 5 п.12, п.15 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеної особам за місцем їх фактичного проживання(перебування), затвердженим постановою КМУ від 08.06.2016 № 365, на підставі отриманих списків внутрішньо переміщених осіб на період одержання інформації про скасування довідки та результатів додаткової перевірки, виплату пенсії позивача призупинено з 01.08.2018 року.

Разом з цим, відповідач, посилаючись на звернення позивача 05.10.2018 року із заявою про поновлення виплати пенсії з серпня 2018 року, до якої були додані всі необхідні документи, вказує, що на листопад 2018 року пенсійну справу ОСОБА_1 відпрацьовано з 01.10.2018 року та нараховано пенсію двома відомостями: 2156,49 грн. - пенсія за листопад 2018 року, яка була профінансована та борг за жовтень 2018 року в сумі 2164,14 грн. - поточна доплата, яка буде виплачена за наявності фінансування. Водночас, відповідач зазначив, що пенсія за серпень та вересень 2018 року буде облікована в Управлінні та виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, однак на цей час такого порядку не затверджено.

З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.03.2019 року судом витребувано:

1) з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі належним чином засвідчені копії:

- матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), в тому числі, документів, які слугували підставою для зупинення виплати пенсії у період серпень - жовтень 2018 року;

- усіх документів, на які містяться посилання у відзиві на позов, який надіслано до суду 01.03.2019 року.

2) з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії:

- звернення ОСОБА_1 , за розглядом якого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області надано відповідь від 23.10.2018 року №2425/С-3, а також, усіх документів, які слугували підставою для надання вказаної відповіді.

У зв`язку з витребування судом вказаних доказів, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 02.04.2019 року об 11:00 год.

01.04.2019 року за вх. 11500/19 від Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (т.1 а.с.66-113) та 01.04.2019 за вх.11709/19 від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (т.1 а.с.114-123) до суду надійшли витребувані судом докази та письмова інформація по запитуваним доказам.

Ухвалою від 02.04.2019 року продовжено шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі № 420/701/19 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 16.04.2019 о 14 год. 20 хв.

У зв`язку із відсутністю електропостачання в Одеському окружному адміністративному суді 16 квітня 2019 року з 09 год. 45 хв. до 15 год. 30 хв., про що відповідно комісією Одеського окружного адміністративного суду складено акт № 2, судове засідання перенесено на 25.04.2019 року на 12 год. 30 хв. та секретарем судового засідання складена відповідна довідка.

Ухвалою від 25.04.2019 року закрито підготовче провадження в даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.05.2019 року о 12:00 год.

У судове засідання 08.05.2019 року сторони не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, 08 травня 2019 року за вх. №ЕП/3377/19 до канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому представник позивача просить суд розглянути справу за відсутності сторони позивача, у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Також, у вказаній заяві представник зазначила, що при вирішенні справи просить суд врахувати, що стороною відповідача не було надано доказів правомірності дій відповідача, оскільки відсутнє розпорядження, на підставі якого зупинено позивачу виплату пенсії. Разом з цим, представник позивача зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд позов задовольнити.

Відповідно до ч. 9 ч.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, зважаючи на вищевказане клопотання представника позивача, враховуючи належне сповіщення відповідача про розгляд справи, а також, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта та відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників справи, судом вирішено проводити розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження відповідно до ч.9 ст.205 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.193 КАС України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Згідно з ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Розгляд справи по суті розпочато судом 08.05.2019 року.

Зважаючи на викладене, враховуючи наведені приписи КАС України, суд розглядав дану справу у межах строку, визначеного для її розгляду ч.2 ст.193 КАС України, з урахуванням приписів ч.1 ст.120 КАС України, із прийняттям рішення 05.06.2019 року.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, з відзивом відповідача на позов та доданими до нього доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються заяви по суті справи, та перевіривши їх доказами, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , яке видано 02.11.2001 року (т.1 а.с.23,121).

Згідно довідки від 03.04.2018 року №2932 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання якої: АДРЕСА_2 , зареєстрована як внутрішньо переміщена особа з 22.12.2014 року (т.1 а.с.21,118).

Як зазначає позивач та не спростовується відповідачем, позивач отримувала пенсію в управлінні Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси (з 01.04.2017 року - в Центральному ОУПФ України в м. Одесі з 01.08.2014 року відповідно до заяви на запит пенсійної справи від 22.12.2014 року № 3717/Є з управління ПФУ в м. Алчевську Луганської області (т.1 а.с.122).

Судом встановлено, що 05.10.2018 року позивач, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , звернулась із заявою до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, як внутрішньо переміщена особа, в якій просила про поновлення виплати пенсії з серпня 2018 року, у зв`язку із тим, що вона повернулась до м. Одеси в серпні 2018 року після виїзду в м. Білгород у червні 2018 року до родичів (т.1 а.с.106).

Як вбачається з матеріалів справи позивач 25.09.2018 року звернулась до ПФУ із скаргою щодо невиплати пенсії, поданою засобами електронної пошти (т.1 а.с.117), в якій зазначила, що вона є пенсіонером та розмір її пенсії становить 2156,49 грн. в місяць, однак станом на 25.09.2018 року їй не виплачено пенсію за серпень та вересень 2018 року. Зважаючи на що ОСОБА_1 просила надати відповідь із зазначенням причин припинення виплати їй пенсії за вказані періоди.

Вказане звернення позивача за дорученням ПФУ розглянуто Головним управлінням ПФУ в Одеській області, та листом від 23.10.2018 року позивача повідомлено, що на підставі заяви позивача від 05.10.2018 року Центральне ОУПФ України в м. Одесі (Київський підрозділ) відповідно до Порядку №265, направило щодо позивача запит до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради відносно надання рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат, та станом на 22.10.2018 року рішення Комісії до управління не надходило.

У зв`язку із цим зазначено, що питання поновлення пенсії може бути розглянуто лише після отримання позитивного рішення Комісії, та іншого законодавством не передбачено.

Вказана відповідь надана з урахуванням отриманої від Центрального ОУПФ України в м. Одесі відповіді від 18.10.2018 року №394/с-11 «Щодо надання інформації» (т.1 а.с.122), в якій, зокрема, зазначається, що згідно Центральної бази даних одержувачів пенсії управлінням з`ясовано, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні ПФУ в м.Алчевську Луганської області, де отримувала пенсію до серпня 2014 року. Після отримання електронної пенсійної справи, макету пенсійної справи ОСОБА_1 розпочато виплату пенсії з 01.08.2014 року управлінням Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси. Паперова пенсійна справа ОСОБА_1 з усіма документами до управління не надходила.

У листі також зазначено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та на підставі наданої довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 22.12.2014 року № в розмірі 2156,49 грн., яка перераховується на поточний рахунок № НОМЕР_3 , який відкрито у ВАТ «Ощадбанк». Дата виплати пенсії встановлена на 7 число щомісяця. Пенсія ОСОБА_1 виплачується відповідно до пункту 1 ст. 47 Закону щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Як вказано у листі №394/С-11 на виконання листа ПФУ від 11.05.2018 року № 16452/02-22 щодо проведення контрольних заходів відносно наявності підстав для виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам та відповідно до підпунктів 4 і 5 п. 12, п. 15 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат зазначеним особам за місцем їх фактичного проживання, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016р №365, із , змінами соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", та у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ та інших органів виконавчої влади. З урахуванням зазначеного на підставі отриманих списків внутрішньо переміщених осіб, на період одержання інформації про скасування довідки та результатів додаткової перевірки ОСОБА_1 виплату пенсії призупинено з 01.08.2018.

05.10.2018 року ОСОБА_1 звернулась до управління із заявою, як внутрішньо переміщена особа, про поновлення виплати пенсії з серпня 2018 року, яка проживає за фактично вказаною адресою ( АДРЕСА_2 ). До заяви надано всі необхідні документи. 08.10.2018 року управлінням здійснено запит № 211 до Департаменту праці та соціального захисту населення у Київському районі м. Одеси, щодо надання протоколу засідання комісії ДП і СП ОМР по розгляду справ з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Станом на 18.10.2018 року протокол засідання комісії Департаменту праці та соціальної політики ОМР по розгляду справ з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам щодо прийняття рішення про призначення (поновлення) пенсії ОСОБА_1 до управління не надходив.

Після надходження позитивного протоколу засідання комісії Департаменту праці та соціальної політики ОМР по розгляду справ з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, буде вирішено питання стосовно поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що станом на момент розгляду справи з боку відповідача не надавалось відповідного протоколу.

Судом також встановлено, що 22.11.2018 року представником позивача направлено відповідачу адвокатський запит щодо повідомлення підстав стосовно не виплати ОСОБА_1 пенсії за періоди: серпень-жовтень 2018 року із зазначенням їх нормативного обґрунтування та надання відповідних доказів щодо такої невиплати (т.1 а.с.19).

На вказаний запит Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фону України в м.Одесі надано відповідь від 13.12.2018 року №5765/Ю (т.1 а.с.20), яка є ідентичною за своїм змістом листу відповідача від 18.10.2018 року №394/с-11 «Щодо надання інформації» (т.1 а.с.122).

У вказаній відповіді від 13.12.2018 року №5765/Ю, додатково, з посиланням на положення п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365, зазначено, що пенсія позивача за серпень та вересень 2018 року буде облікована в у правлінні та виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністром України.

Вважаючи бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі щодо не виплати пенсії за період: серпень-жовтень 2018 року протиправною, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи дану справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано, зокрема, але не виключно, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Законом України "Про пенсійне забезпечення" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац сьомий пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2001 року № 10-рп/2001).

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Положеннями ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Як встановлено судом, позивач отримує пенсію за віком, яка виплачується безпосередньо відповідачем - Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Одесі, з 01.04.2017 року.

Також, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, згідно довідки від 03.04.2018 року №2932 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання якої: АДРЕСА_2 , зареєстрована як внутрішньо переміщена особа з 22.12.2014 року.

Законом, який відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, є Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до ч.1,2,3 статті 7 цього Закону України, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 (далі - Порядок №365).

Документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (п.2 Порядку №365).

Відповідно до п.5 Порядку №365 для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`являється оригінал такої довідки.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, 05.10.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати їй пенсії з серпня 2018 року, надавши до неї всі необхідні документи.

За результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами та у визначених законодавством випадках - їх законними представниками, а також представниками структурного підрозділу з питань соціального захисту населення (п.8 Порядку №365).

Відповідач у відзиві посилається на те, що 09.10.2018 року був складений акт матеріально-побутових умов проживання позивача.

Згідно з п.10 Порядку №365 структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (крім осіб, зазначених в абзацах другому і третьому пункту 7 цього Порядку) та отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати.

Так, відповідно до п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Частина 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що зобов`язання здійснювати облік пенсіонерів та проводити виплату призначених їм пенсійних виплат покладено на орган ПФУ за місцем реєстрації особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою та наявність рахунку в установі ПАТ «Державний Ощадний банк України».

Згідно п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016 року) (далі Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Як вже встановлено судом, позивачу - ОСОБА_1 видана довідка від 03.05.2018 року №2932 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій зазначено зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивача від 03.04.2018 року №2932, як станом на момент припинення (зупинення) виплати пенсії позивачу за період серпень-жовтень 2018 року, так й станом на момент розгляду справи таких доказів до суду відповідачем не надано.

В свою чергу, статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначений перелік підстав припинення виплати пенсії, який є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Так, вищевказаною статтею визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Як вказує відповідач, позивачу призупинено виплату пенсії з 01.08.2018 року. Водночас, відповідач вказує, що на листопад 2018 року пенсійну справу ОСОБА_1 відпрацьовано з 01.10.2018 року та нараховано пенсію двома відомостями: 2156,49 грн. - пенсія за листопад 2018року, яка була профінансована та борг за жовтень 2018 року в сумі 2164,14 грн. - поточна доплата, яка буде виплачена за наявності фінансування. Водночас, відповідач зазначив, що пенсія за серпень та вересень 2018 року буде облікована в Управлінні та виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, однак на цей час такого порядку не затверджено.

При цьому, суд зазначає, що рішення про таке припинення (призупинення) виплати пенсії позивачу відсутнє в матеріалах пенсійної справи позивача.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що на підставі отриманих списків внутрішньо переміщених осіб на період одержання інформації про скасування довідки та результатів додаткової перевірки призупинено виплату пенсії позивача з 01.08.2018 року, та посилається на Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, зокрема на пп.4, 5 п.12 вказаного Порядку, які встановлюють, що соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі:

- скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб";

- отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Однак, як вже встановлено судом, в матеріалах справи відсутні докази про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивача від 03.04.2018 року №2932, як станом на момент припинення (зупинення) виплати пенсії позивачу за період серпень-жовтень 2018 року, так й станом на момент розгляду справи таких доказів до суду відповідачем не надано.

Крім того, відповідачем не зазначена яка саме інформація була отримана відносно позивача, що призвела до призупинення виплати їй пенсії, та не надано таких доказів до суду. Суд зазначає, що в матеріалах пенсійної справи позивача такі докази також не містяться.

Відповідачем не надано до суду жодного іншого доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії за ст.49 Закону.

При цьому, питання щодо правомірності припинення територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п.п.1,3- 5 ч.1 ст. 49 Закону № 1058-IV було розглянуто Верховним Судом у зразковій справі.

Так, постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 03 травня 2018 року у зразковій справі Пз/9901/20/18 №805/402/18, яка залишена в силі постановою Великої палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року, яким позов задоволено у повному обсязі, визнано протиправним та скасовано розпорядження Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 24 березня 2017 року "Про припинення ОСОБА_6 виплати пенсії до з`ясування" та зобов`язано Бахмутське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити виплату ОСОБА_6 , (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) призначеної їй пенсії за віком з 01 квітня 2017 року.

При вирішенні спору Верховний Суд зробив висновок про те, що за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що у цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав. Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі. Отже, встановлення Судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено. З огляду на викладене Суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

При цьому, Верховний Суд визначив ознаки типової справи:

1) позивач у цій категорії справ є пенсіонер, якому/якій призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та який/яка є внутрішньо переміщеною особою;

2) відповідачем є територіальний орган Пенсійного фонду України, на пенсійному обліку якого перебуває позивач;

3) спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв`язку з припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п. 1, 3- 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV);

4) позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірними дії щодо припинення виплати пенсії та зобов`язати відповідача відновити виплату пенсії).

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Аналізуючи зміст вищенаведених норм законодавства у взаємозв`язку із обставинами справи, суд зазначає, що відповідачем припинено (призупинено) виплату позивачу пенсії з 01.08.2018 року не у спосіб визначений законом (без прийняття рішення) та за відсутності передбачених законами України підстав.

В свою чергу право позивача на отримання пенсії, відповідачем не заперечується, та нарахування пенсії продовжувалося після припинення її виплати, однак було піддано формальним обмеженням з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, згідно ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-ІV виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення.

Суть права позивача є достатньо чіткою і передбачена діючим законодавством. Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном.

У свою чергу, перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки "на умовах передбачених законом" і повинно переслідувати легітимну мету.

Втім, відповідачем не надано жодних належних та переконливих доказів для припинення (призупинення) виплати пенсії позивачу з 01.08.2018 року, а тому суд вважає таке втручання невиправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Аналогічну позицію щодо застосування строків звернення до суду у справах цієї категорії викладено в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №573/1759/17 (К/9901/3564/18).

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправною бездіяльності Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо не виплати пенсії ОСОБА_2 за період: серпень-жовтень 2018 року є обґрунтованою, а отже, підлягає задоволенню.

Водночас, щодо вимоги позивача про зобов`язання Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити заборгованість, яка утворилась внаслідок припинення виплати пенсії за періоди: серпень 2018 року, вересень 2018 року, жовтень 2018 року у загальній сумі 6469,47 грн., суд зазначає наступне.

Як вже зазначено судом, відповідач у відзиві зазначив, що на листопад 2018 року пенсійну справу ОСОБА_1 відпрацьовано з 01.10.2018 року та нараховано пенсію двома відомостями: 2156,49 грн. - пенсія за листопад 2018року, яка була профінансована та борг за жовтень 2018 року в сумі 2164,14 грн. - поточна доплата, яка буде виплачена за наявності фінансування. Водночас, відповідач зазначив, що пенсія за серпень та вересень 2018 року буде облікована в Управлінні та виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, однак на цей час такого порядку не затверджено.

При цьому, як зазначають позивач у позові та відповідач у відзиві, і вбачається з матеріалів справи, розмір пенсії позивача складає 2156,49 грн., в тому числі за період: жовтень 2018 року - 2156,49 грн. (т.1 а.с.109). Однак, при цьому, відповідач зазначає, що наявний борг по виплаті пенсії позивача за жовтень 2018 року в сумі 2164,14 грн. - поточна доплата, яка буде виплачена за наявності фінансування. Отже, сума, яку зазначає відповідач у відзиві є більшою, ніж сума 2156,49 грн.

У зв`язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства (далі - Тимчасовий порядок), у населеному пункті, де мешкала позивач (м.Луганськ), було тимчасово припинено здійснення повноважень відповідним управлінням пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення непідконтрольної території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" затверджений Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (надалі Порядок призначення), та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (надалі Порядок контролю).

Відповідно до п. 4 Порядку призначення (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Відповідач у відзиві обґрунтовує відмову у виплаті заборгованості по пенсії за минулий період тим, що відсутній окремий порядок виплати таких коштів, визначений Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 були внесені зміни до пункту 16 Порядку контролю та передбачено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Між тим, на час розгляду справи такий порядок не визначено Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається зі ст. 46 Конституції України, виплата пенсії є соціальною гарантією держави.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином суд доходить висновку, що посилання відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365" як на підставу у невиплаті пенсії позивачу за минулий час є необґрунтованим, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, з огляду на вищезазначене, оскільки судом визнано протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо не виплати пенсії ОСОБА_2 за період: серпень-жовтень 2018 року, суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити заборгованість, яка утворилась внаслідок припинення виплати пенсії за періоди: серпень 2018 року, вересень 2018 року, жовтень 2018 року у загальній сумі 6469,47 грн., із врахуванням положень ст.9 КАС України, підлягає задоволенню шляхом:

- зобов`язання Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити позивачу заборгованість, яка утворилась внаслідок припинення (призупинення) виплати пенсії за жовтень 2018 року у відповідному розмірі, що належить до виплати за вказаний період;

- зобов`язання Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі нарахувати та виплатити позивачу пенсію за серпень і вересень 2018 року у відповідних розмірах пенсії, які встановлені позивачу за вказані періоди.

Решта доводів сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 771,40 грн. згідно квитанції № Р24А555085039А03155 від 05.02.2019 року.

Частиною 3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Отже, позивачем при подачі даної позовної заяви заявлено одну вимогу немайнового характеру (про визнання протиправною бездіяльність) та одну похідну вимогу.

Оскільки вимоги позивача зобов`язального характеру є похідною, то судовий збір обраховується за подання позову немайнового характеру, який містить одну немайнову вимогу, і отже судовий збір за такі вимоги сплачується як за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 768,40 грн. (1921,00 грн.*0,4).

В свою чергу, судовий збір позивачем сплачений у розмірі 771,40 грн.

Таким чином, оскільки позивачем задоволено вимогу позивача про визнання протиправною бездіяльності та частково вимогу про зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України наявні підстави для стягнення з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на користь позивача судового збору у розмірі 768,40 грн. (як за одну вимогу немайнового характеру).

Водночас, суд роз`яснює позивачу, що відповідно до відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, враховуючи вищенаведене судом, позивач має право на повернення судового збору у розмірі 3,00 грн. як внесеного у більшому розмірі, ніж встановлено законом згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 2,9,72,77,90,120,139,193,194,241-246,205,255,295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Одесі (, адреса: вул. Ільфа і Петрова, 4а, м. Одеса, 65121) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (, адреса: вул. Ільфа і Петрова, 4а, м. Одеса, 65121) щодо не виплати пенсії ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) за період: серпень-жовтень 2018 року.

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (, адреса: вул. Ільфа і Петрова, 4а, м. Одеса, 65121):

- виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість, яка утворилась внаслідок припинення (призупинення) виплати пенсії за жовтень 2018 року у відповідному розмірі, що належить до виплати за вказаний період;

- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) пенсію за серпень і вересень 2018 року у відповідних розмірах пенсії, які встановлені позивачу за ці періоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (, адреса: вул. Ільфа і Петрова, 4а, м. Одеса, 65121) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Соколенко

.