Справа № 751/2988/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/2988/19 Суддя (судді) першої інстанції: Філатова Л.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції в Чернігівській області, державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Зубок Володимира Миколайовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності і закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В :

До Новозаводського районного суду м. Чернігова звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції в Чернігівській області, державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Зубок Володимира Миколайовича в якому просив суд:

- скасувати постанову від 26 квітня 2017 року № 53/4 про накладення адміністративного стягнення винесену відповідачем про притягнення його ( ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за ст.188-5 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 748,00 гривень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, разом з адміністративним позовом позивачем було подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Вказане клопотання позивач обґрунтував тим, що про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише 23 квітня 2019 року, оскільки ця постанова була направлена йому відповідачем на неправильну адресу та відповідно не була йому вручена.

Проте, 05 квітня 2019 року під час зняття з обліку належного йому легкового автомобіля з метою його подальшого продажу в Регіональному сервісному центрі МВС в Чернігівській області йому було повідомлено, що він має заборгованість по виконавчому провадженню № 57126793.

З метою зняття з обліку належного йому автомобіля позивач сплатив вказану суму боргу у той же день та 12 квітня 2019 року звернувся до Центрального відділу ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області з заявою у якій просив надати йому копіїмаитеріалів по виконавчому провадженню № 57126793.

У відповідь на вказане звернення позивача Центральний відділ ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області 22 квітня 2019 року направив йому відповідні копії документів у тому числі і постанову від 26 квітня 2017 року № 53/4 про накладення адміністративного стягнення винесену відповідачем. Вказане поштове відправлення було ним отримано 23 квітня 2019 року.

За наведених обставин, позивач просив суд визнати строк його звернення до суду з даним позовом таким, що пропущений з поважних причин, оскільки він не був своєчасно ознайомлений з оскаржуваним рішенням з незалежних від нього причин.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2019 року позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та адміністративний позов повернуто ОСОБА_1

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 05 квітня 2019 року позивачу було відомо про існування постанови від 26.04.2017, що підтверджується доданою ним до адміністративного позову квитанцією № 53 від 05.04.2019 про сплату 1845,60 грн. боргу, викон.збору та витрат по ВП 357126793.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом не є поважними, а отже і відсутні підстави для поновлення строку.

Таким чином, оскільки судом було встановлено, що підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду з даним позовом відсутні, Новозаводський районний суд м. Чернігова вирішив, що позовна заява підлягає поверненню у відповідності до ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що копію оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ним було отримано 23 квітня 2019 року на підтвердження чого він надав відповідні докази, а отже, причини пропуску строку на звернення до суду є поважними.

При цьому, позивач зауважує, що факт сплати ним 05 квітня 2019 року заборгованості по виконавчому збору та витрат у ВП 357126793 у розмірі 1845,60 грн. не свідчить те, що він був ознайомлений зі змістом оскаржуваної постанови станом на 05 квітня 2019 року, оскільки вказані кошти ним було сплачено без з`ясування обставин по ВП 357126793 з метою найскорішого зняття з обліку його автомобіля.

Разом з цим, апелянт вказує про те, що судом першої інстанції не було дотримано приписів КАС України, якими передбачено, що у разі якщо підстави, вказані особою, яка звертається до суду у заяві про поновлення строку, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Проте, незважаючи на вказані норми, суд одразу повернув йому його позовну заяву.

Наведені обставини, на переконання апелянта, свідчать про допущення судом першої інстанції численних порушень та неправильне застосування норм законодавства судом під час прийняття оскаржуваного рішення, а тому вказане рішення суду має бути скасоване.

Учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи до суду не з`явились та явку уповноважених представників не забезпечили, про причини їх неявки суду не повідомили.

З огляду на викладене та керуючись приписами ст. 311 та ч. 2 ст. 312 КАС України, колегія суддів визнала за можливе здійснити апеляційний розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 286 КАС України, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Частиною 3 цієї статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачаться, що десятиденний перебіг строку на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення може починатися з моменту вручення такої постанови особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно з приписами ч. 1 та 2 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Крім того, вирішальним щодо визначення строків звернення до адміністративного суду є встановлення факту, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначено у постанові від 21 березня 2019 року у справі 826/5240/18 (адмін.провадження № К/9901/2222/19).

Вирішуючи відповідне питання, колегія суддів виходить з наступного

З матеріалів справи вбачаться, що (згідно з даними у паспорта позивача) зареєстрованим місцем проживання останнього з 10 серпня 2006 року є АДРЕСА_1 .

Разом з цим, як вбачається з наявних у матеріалах справи оскаржуваної постанови від 26 квітня 2017 року № 53/4 про накладення адміністративного стягнення, а також супровідного листа Центрального відділу ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області про направлення позивачу постанови від 11.04.2019, останні направлялись позивачу за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 .

При цьому, доказів, що позивач знаходився за вказаною в оскаржуваній постанові адресою, а також доказів, що дана постанова була вручена позивачу у строк до 23 квітня 2019 року матеріали справи не містять.

Натомість, на підтвердження своїх доводів, викладених у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, позивачем було надано його лист-звернення до Центрального відділу ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області від 12 квітня 2019 року, а також копію поштового конверту про надходження позивачу запитуваних ним матеріалів ВП квітня 2019 року.

У свою чергу, жодних доказів на спростування відповідних доводів позивача матеріали справи не містять. Інші дані, які достеменно свідчать про те, що позивач був ознайомлений або мав реальну можливість бути ознайомленим зі змістом оскаржуваного рішення у строк до 05 квітня 2019 року у матеріалах справи також відсутні.

Посилання суду першої інстанції про те, що 05 квітня 2019 року позивачем було сплачено заборгованість по виконавчому провадженню ВП 357126793 жодним чином не свідчить про обізнаність позивача зі змістом оскаржуваної ним постанови відповідача.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин у їх сукупності та взаємозв`язку колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено наявності об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від його волевиявлення, та/або були пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного подання даного адміністративного позову.

Разом з цим, колегія суддів також вважає обґрунтованим посилання апелянта на те, що визнаючи вказані ним у клопотанні причини пропуску строку на звернення до суду з цим позовом не поважними, суд першої інстанції відповідно до приписів ч. 1 ст. 123 КАС України зобов`язаний був залишити позовну заяву без руху та надати йому строк звернення до суду з заявою про поновлення вказавши інші підстави для поновлення строку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Аналогічна норма закріплена також у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Згідно з позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі "Беллет проти Франції", в якому Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується і доводами апелянта, що визнаючи неповажними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції фактично позбавив останнього гарантованого йому національним та Європейським законодавством права на доступ до правосуддя.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Проте, колегією суддів встановлено, що під час прийняття ухвали про залишення позовної заяви без розгляду судом першої інстанції не було дотримано вказаних вимог.

Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до обмеження права позивача на судовий захист, регламентованого, зокрема, статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України.

Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, з урахуванням того, що доводи позивача викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в оскаржуваній ухвалі Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2019 року, колегія суддів вважає за необхідне таку ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 311-313, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2019 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
В.Ю. Ключкович