Справа № 200/6021/19-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2019 р. Справа№200/6021/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В. за участю секретаря судового засідання Проніна Д.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача: не з`явився, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради

про визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом 2 групи. На утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись положеннями п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 він звернувся до управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської міської ради із заявою про виплату грошової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інваліду 2 групи на утримання неповнолітньої дитини.

Зазначає, що п.6 ч.1 ст.30 ЗУ № 796 був виключений ЗУ № 76 від 28.12.2014 року, але рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 року № 6-р/2108 окремі положення цього ЗУ № 76 були визнані неконституційними і, таким чином, була відновлена дія п.6 ч.1 ст.30 ЗУ № 796 в редакції, що діяла до прийняття ЗУ № 76, тобто до 01.01.2015 року.

Вважає, що цією нормою йому передбачена щомісячна виплата 50 відсотків мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку, яка евакуйована із зони відчуження або народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері, має підстави належати до категорії 1 або 2, або матері, яка на час настання вагітності або під час вагітності має підстави належати до категорії 1 або 2, а також на кожну дитину, яка проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.

11.03.2019 року він звернувся до відповідача із відповідною заявою про надання йому щомісячної виплати з 01.01.2016 року по 01.01.2019 року.

Відповідач листом від 21.03.2019 року йому відмовив тому що ця норма п.6 ч.1 ст.30 ЗУ № 796 була виключена ЗУ № 76 від 28.12.2014 року. Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 року № 6-р/2108 окремі положення цього ЗУ № 76 були визнані неконституційними. Але, на теперішній час зміни до ЗУ № 796 не внесені.

У зв`язку з чим просить визнати дії управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, щодо невиплати йому компенсації на доньку за період з 01.01.2016 року по 01.01.2019 року в сумі 58515 грн., неправомірними та зобов`язати управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради нарахувати та виплатити йому ці компенсаційні виплати за період з 01.01.2016 року по 01.01.2019 року в сумі 58515 грн.

Ухвалою суду від 10 травня 2019 року суд відкрив провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

28.05.2019 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Свою позицію відповідач вмотивовував наступним.

В даних правовідносинах в своєї діяльності відповідач керується Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796. П.6 ч.1 ст.30 ЗУ № 796 був виключений ЗУ № 76 від 28.12.2014 року, але рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 року № 6-р/2108 окремі положення цього ЗУ № 76 були визнані неконституційними. Але, на теперішній час зміни до ч.1 ст.30 ЗУ № 796 не внесені.

На цих підставах просить в позові відмовити.

Позивач в судове засідання 03.06.2019 року з`явився. Дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутністю такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України про що свідчить паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 з 28.11.2007 року (а.с.7-8).

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_6 виданого 25.07.2001 року ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , актовий запис № 325 (а.с.9).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 виданого 15 березня 2019 року ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи (а.с.10).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 виданого 01.08.2006 року ОСОБА_1 є особою яка постраждала внаслідок Чорнобильскої катастрофи категорії 1 (а.с.11).

Згідно з довідкою МСЕК серії 10 ААА № 235070 ОСОБА_1 визнаний особою з інвалідністю 2 групи безстроково. Захворювання пов`язано з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС (а.с.14).

Заявою від 11.03.2019 року спрямованою в управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради позивач просить нарахувати йому і виплатити компенсаційні виплати на доньку з 01.01.2016 року по 01.01.2019 року (а.с.12).

Листом від 21.03.2019 року № К-62-51-6.2 йому було відмовлено у цих виплатах у зв`язку з відсутністю закону, який регулює дані правовідносини (а.с.13).

Згідно з довідкою від 30.05.2019 року № 01-20-5066-06 наданої відповідачем до суду, позивач ОСОБА_1 з 02.02.2004 року перебуває на обліку в управління як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу не надання пільг, передбачених законом.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені Законом №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.30 ЗУ № 796 (в редакції що діяла на 01.01.2015 року) передбачена щомісячна виплата в порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України, незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку, яка евакуйована із зони відчуження або народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері, має підстави належати до категорії 1 або 2, або матері, яка на час настання вагітності або під час вагітності має підстави належати до категорії 1 або 2, а також на кожну дитину, яка проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.

Законом України від 28.12.2014 року № 76 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» ця норма п.6 ч.1 ст.30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796, була виключена.

Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 року № 6-р/2018 було вирішено що зазначені виключення не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, закони інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 17.07.2018 року і по теперішній час діє редакція п.6 ч.1 ст.30 ЗУ № 796 яка діяла до прийняття ЗУ №76, тобто до 01.01.2015 року.

Відповідач помилково вказав, що на даний час не існує цієї норми права.

Але, в п.6 ч.1 ст.30 ЗУ № 796 для отримання компенсаційних виплат громадянам потрібно відповідати декілька ознакам.

Перша умова, дитина повинна бути шкільного віку, яка евакуйована із зони відчуження або народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері, має підстави належати до категорії 1 або 2, або матері, яка на час настання вагітності або під час вагітності має підстави належати до категорії 1 або 2.

Друга умова, компенсаційні виплати надаються на кожну дитину, яка проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.

Як вбачається зі свідоцтва про народження донька позивача народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Костянтинівка, Донецької області, тобто народилася через 15 років після аварії на ЧАЕС, та не проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

На момент прийняття рішення Конституційним Судом України 17.07.2018 року донька позивача ОСОБА_2 вже досягла 17 річного віку і не може вважаться особою шкільного віку.

Як вбачається із посвідчення серії НОМЕР_5 виданого 01.08.2006 року ОСОБА_1 є особою яка постраждала внаслідок Чорнобильскої катастрофи категорії 1.

Згідно з довідкою від 30.05.2019 року № 01-20-5066-06 наданої відповідачем до суду, позивач ОСОБА_1 з 02.02.2004 року перебуває на обліку в управління як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Тобто, право на визначення статусу особи яка постраждала внаслідок Чорнобильскої катастрофи категорії 2, позивач набув 02.02.2004 року, а категорії 1 лише 01.08.2006 року.

Але, як вказувалося вище норма закону передбачає щоб дитина, народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері, має підстави належати до категорії 1 або 2, або матері.

Вагітність у матері ОСОБА_2 настала у вересні 2000 року та на момент її настання позивач не мав підстав належати до категорії 1 або 2, тому що цей статус категорії 2 він одержав лише 02.02.2004 року, а категорію 1 - 01.08.2006 року.

Про матір ОСОБА_2 в позові взагалі не йдеться.

Позивач в судовому засіданні підтвердив ці дані про те що йому категорію 2 встановили лише 02.02.2004 року, та додав що він намагався через суд добитися встановлення статусу учасника ліквідації аварії на ЧАСЕС з 1986 року, але наразі таких доказів в нього немає.

Що стосується матери його доньки, то вона не має відношення до участі в ліквідній на ЧАЕС.

Таким чином, суд приходить до висновку що у позивача відсутні підстави для отримання компенсаційних виплат, передбачених п.6 ч.1 ст.30 ЗУ № 796.

Згідно з ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зазначає, що оскільки у позивача відсутні підстави для отримання компенсаційних виплат, передбачених п.6 ч.1 ст.30 ЗУ № 796 то в позовних вимогах слід відмовити.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та підписано 03 червня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Хохленков О.В.