Справа № 520/2226/19
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 червня 2019 р. № 520/2226/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сагайдака В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) до Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області (вул. Жовтнева, буд. 18, м. Балаклія, Балаклійський район, Харківська область, 64200, ), Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань РДА (вул. Жовтнева, буд. 18, м. Балаклія, Балаклійський район, Харківська область, 64207, ) про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату, а саме: грошову компенсацію в сумі 3258 грн. 15 коп., за 20 днів невикористаної додаткової відпустки, як одинокій матері яка виховує дитину без батька за весь період роботи з 03.03.2016 року по 23.10.2017 року у відділі з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Балаклійської районної державної адміністрації;

- стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, в сумі 85667 грн. 58 коп., починаючи з 23.10.2017 р. по день фактичного розрахунку;

- стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 953 грн. 71 коп., за весь період роботи з 03.03.2016 року по 23.10.2017 року у відділі з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Балаклійської районної державної адміністрації;

- стягнути з відповідача моральну шкоду завдану незаконними діями посадових осіб Балаклійської районної державної адміністрації та відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Балаклійської районної державної адміністрації в особі начальника відділу Щербини Н.М. за невиплачену заробітну плату при звільненні, за ненадання додаткової відпустки, як одинокій матері, у розмірі - 70000 (сімдесят тисяч грн.).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 р. відкрито провадження у справі.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26.03.2019 р. справу передано на розгляд судді Сагайдак В.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 р. прийнято до провадження адміністративну справу №520/2226/19.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при її звільненні відповідачами неправомірно не здійснено виплату грошової компенсації за 20 днів невикористаної додаткової відпустки, як одинокій матері яка виховує дитину без батька та порушено строк розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим слід стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та моральну шкоду.

Позивач у судове засідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи. Справу просив розглядати за її відсутності.

Представник відповідача, Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області, у судове засідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи. Згідно відзиву просив відмовити у задоволенні позову та справу розглядати за відсутності уповноваженого представника.

Представник відповідача, Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань РДА, у судове засідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи. Згідно відзиву просив відмовити у задоволенні позову та справу розглядати за відсутності уповноваженого представника.

Беручи до уваги, що сторони у судове засідання не прибули, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 229 КАС України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній доказами у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлено, що розпорядженням Балаклійської районної державної адміністрації від 02.03.2016 року № 66-к «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 була призначена на посаду державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Балаклійської районної державної адміністрації з 03.03.2016 року переведенням із Балаклійського районного управління юстиції Харківської області із збереженням 13 рангу державного службовця.

Згідно з розпорядженням Балаклійської районної державної адміністрації від 24.06.2016 року № 144-к «Про переведення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 переведена з 01.05.2016 року на посаду державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Балаклійської районної державної адміністрації(а.с.32).

З матеріалів справи встановлено, що 23.10.2017 р. позивачем на ім`я начальника відділу з питань державної реєстрації речових на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Балаклійської районної державної адміністрації подано заяву, якою ОСОБА_1 просила її звільнити з займаної посади з 23.10.2017 р. за згодою сторін (а.с.48).

Наказом №47-к начальника відділу з питань державної реєстрації речових на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань позивача звільнено з посади за згодою сторін відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу» із виплатою компенсації за 19 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за відпрацьований період роботи з 03.03.2016 по 23.10.2017 р., за 3 календарних додаткової відпустки за стаж державної служби(а.с.47).

ОСОБА_1 вважаючи, що при звільненні з займаної посади відповідачами здійснено не повний розрахунок та не виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку одинокій матері, яка виховує дитину без батька, звернулась до суду з даним позовом.

Приписами ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з абз. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до 1 Кодексу законів про працю України, кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Приписами ст. 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З аналізу вищенаведених норм законодавства слідує, що необхідними складовими частинами настання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні є наявність належних звільненому працівникові сум при звільненні та вина роботодавця за невиплату (несвоєчасну виплату) працівникові цих сум. Тобто для застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої статтями 116-117 КЗпП України, необхідним є встановлення обставин невиплати працівникові на час звільнення всіх належних сум.

Як вказувалось вище, наказом від 23.10.2017 р. позивача звільнено з посади за згодою сторін відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу»(а.с.9) на підставі заяви ОСОБА_1 від 23.10.2017 р.(а.с.48).

Згідно наданих представником відділу пояснень, заява про звільнення за згодою сторін складена та подана ОСОБА_1 близько 17-00 год. 23.10.2017 р., тобто вкінці робочого дня. ОСОБА_1 наполягала звільнити її саме 23.10.2017 року та їй було роз`яснено, що немає можливості здійснити повний розрахунок по причині закінчення банківського дня та закінчення робочого дня бухгалтера, який обслуговує відділ. ОСОБА_1 погодилася з тим, що розрахунок з нею буде проведено по закінченню поточного місяця в термін виплати заробітної плати.

По закінченню робочого дня о 18 год. 23 жовтня 2017 року ОСОБА_1 отримала трудову книжку, про що свідчить її підпис за отримання в особовій справі та запис за №3 в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них.

Ведення бухгалтерського обліку у відділі з питань державної реєстрації сечових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Балаклійської районної державної адміністрації відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 02 березня 2016 року №207 покладено на ОСОБА_2 , провідного спеціаліста-бухгалтера правління агропромислового розвитку Балаклійської районної державної адміністрації, яка не є штатним працівником відділу, та робочий день якої відповідно до Регламенту Балаклійської районної державної адміністрації, який затверджено розпорядженням голови районної державної адміністрації від 14.08.2018 року №579 закінчується о 17-00 годині. Можливості здійснити повний розрахунок всіх залежних сум в день звільнення не вбачалося можливим, про що ОСОБА_1 була повідомлена та з чим погодилася.

На виконання наказу начальника Відділу №47-к від 23 жовтня 2017 бухгалтером 25 жовтня 2017 року надане платіжне доручення №114 від 25.10.2017 року(а.с.62) до управління Державної казначейської служби України у Балаклійському районі Харківської області та список перерахування на зарплату за жовтень 2017 року(а.с.63).

Як вказує позивач у позовні заяві, заробітну плату при звільненні вона отримала 26.10.2017 р.(а.с.4 зворотній бік).

При цьому, доказів звернення з заявою до відповідача про виплату середнього заробітку ОСОБА_3 не надано.

Враховуючи, що позивача звільнено 23.10.2017 р., а платіжне доручення №114 надане до казначейства тільки 25.10.2017 року та кошти отримані ОСОБА_1 26.10.2017 р., тобто із затримкою 2 дні, тому у відповідності до ст.ст.116,117 Кодексу законів про працю України відповідач (Відділ) має виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Визначаючи розмір середнього заробітку, суд виходить із положень абзацу 3 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до розрахунку розмір заробітку позивача за один фактично відпрацьований день склав 257,26 грн. Враховуючи тривалість затримки розрахунку 2 дні, середній заробіток за цей час склав 514,52 грн., зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, суд вказує на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі ст. 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

При цьому, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушенням встановлених строків виплати саме нарахованих доходів.

Оскільки виплата середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не тільки не виплачена, але і не нарахована, вказані вимоги є безпідставними.

Щодо частини позовних вимог про стягнення з відповідача невиплачену заробітну плату, а саме: грошову компенсацію в сумі 3258 грн. 15 коп., за 20 днів невикористаної додаткової відпустки, як одинокій матері яка виховує дитину без батька за весь період роботи з 03.03.2016 року по 23.10.2017 року у відділі з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Балаклійської районної державної адміністрації, судом встановлено наступне.

Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство)(ст. 2 ЗУ «Про відпустки).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Зазначені положення кореспондуються із приписами ст. 182-1 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), згідно яких жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 цього Кодексу).

Зазначена у частині першій цієї статті відпустка надається понад щорічні відпустки, передбачені статтями 75 і 76 цього Кодексу, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переноситься на інший період або продовжується у порядку, визначеному статтею 80 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до пункту 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері).

Згідно позиції Верховного суду, що викладена постанові від 30.01.2019 р. по справі №753/14765/15-ц одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

При цьому факт отримання чи неотримання аліментів не має значення для надання відпустки.

Отже, право на додаткову відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі й розлучена жінка, яка виховує дитину без батька).

Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред`явити матері, що виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки.

Тому для підтвердження права на зазначену відпустку в цьому випадку роботодавцю має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, в якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини.

Одним з таких документів, наприклад, може бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав; ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів; акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, або акт дослідження комітетом самоорганізації населення, в якому зі слів сусідів (за наявності їх підписів в акті) підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини; довідка зі школи про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України одним з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

На підтвердження доводів про те, що вона є одинокою матір`ю, яка виховує дитину без батька, позивач надала: свідоцтво про народження дитини (а.с.12), рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 10.09.2010 р. у справі №2-5035/10 про розірвання шлюбу(а.с.13), лист з Балаклійської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Балаклійської районної ради Харківської області, згідно змісту якого батько дитини за період навчання 5-6 класів її успіхами у школі не цікавився, батьківські збори не відвідував, з вчителями, класним керівником та директором школи не спілкувався(а.с.14).

Також позивачем долучено до справи пояснення сусідів позивача(а.с.15-16) та довідку про склад сім`ї, відповідно до якої за адресою позивача склад зареєстрованих осіб становить всього 2 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (а.с.17).

Щодо посилання представника Відділу на те, що заяви сусідів датовані груднем 2018 р.(а.с.40), суд зазначає, наступне.

Сусіди у своїх поясненнях вказують, що з моменту заселення позивача з донькою до квартири АДРЕСА_3 , що відбулось у 2015 р., вони проживають удвох, батька дитини жодного разу не бачили, до квартири останній не з`являвся, участі у вихованні дитини не приймав.

Враховуючи, зміст пояснень сусідів та з урахуванням того, що шлюб розірвано ще у 2010 р., суд вважає доводи відповідача необґрунтованими.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в матеріалах справи наявна копія наказу №534/К від 02.03.2016 р.(а.с.21), яким наказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 10 днів невикористаної додаткової відпустки за 2015 р., як одинокій матері, яка виховує дитину без батька(а.с.21).

З матеріалів справи встановлено(а.с.37-38), що відповідно до наказів по відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань районної державної адміністрації в період роботи з 03.03.2016 по 23.10.2017 ОСОБА_1 перебувала відпустках згідно з поданими заявами:

відпустка без збереження заробітної плати протягом 2 календарних днів з 08.06.2016 по 09.06.2016;

відпустка без збереження заробітної плати протягом 4 календарних днів з 12.07.2016 по 15.07.2016;

відпустка без збереження заробітної плати протягом 1 календарного дня 16.09.2016;

щорічна оплачувана відпустка на 7 календарних днів (період роботи з 03.03.2016 по 02.03.2017) з 21.11.2016 по 27.11.2016;

щорічна оплачувана відпустка на 14 календарних днів (період роботи з 03.03.2016 по 02.03.2017) з 06.03.2017 по 20.03.2017 включно (8 Березня - святковий день);

щорічна оплачувана відпустка на 11 календарних днів (період роботи з 03.03.2016 по 02.03.2017) з 26.05.2017 по 06.06.2017 включно (4 червня - святковий день);

відпустка без збереження заробітної плати протягом 1 календарного дня 09.08.2017.

Таким чином, позивачу за період з 03.03.2016 року по 23.10.2017 року у відділі з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Балаклійської районної державної адміністрації не надавалась додаткова відпустка, як одинокій матері яка виховує дитину без батька.

Відносно суми грошової компенсації 3258 грн. 15 коп., та кількості днів (20) невикористаної додаткової відпустки, як одинокій матері яка виховує дитину без батька, суд зазначає, що суд не підміняє суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.

Питання щодо нарахування суми грошової компенсації, віднесено виключно до компетенції відповідного органу, в даному випадку Відділу, та не входить до компетенції суду.

До того, ж як зазначено у ст. 19 Закону України «Про відпустки» додаткова відпустка, як одинокій матері яка виховує дитину без батька надається щорічно, тобто за кожен повний рік роботи, проте в даному випадку позивач працювала у Відділі 1 рік та 10 місяців.

З огляду на вказане вище, частина позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як одинокій матері яка виховує дитину без батька за весь період роботи з 03.03.2016 року по 23.10.2017 року у відділі з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Балаклійської районної державної адміністрації є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо частини позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 70000,0 грн., суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року по справі №815/7401/16.

Для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди. При цьому, враховуючи специфіку адміністративних правовідносин, відповідно до 1173 ЦК вина органу місцевого самоврядування як обов`язкова підстава матеріальної відповідальності виключається.

Суд наголошує на тому, що будь-яких доказів того, що оскаржувані дії відповідачів будь-яким чином призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, позивачем не надано. Саме лише посилання на протиправність дій суб`єкта владних повноважень недостатньо для прийняття рішення про відшкодування шкоди.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та достатніх доказів заподіяння відповідачами йому моральної шкоди та судом таких обставин не встановлено, суд прийшов до висновку про те, що підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково(ч.1 ст. 245 КАС України).

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) до Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області (вул. Жовтнева, буд. 18, м. Балаклія, Балаклійський район, Харківська область,64200, ), Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань РДА (вул. Жовтнева, буд. 18, м. Балаклія, Балаклійський район, Харківська область, 64207, ) про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань РДА на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , м АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 , Харківська область, 64207, код НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як одинокій матері яка виховує дитину без батька за весь період роботи з 03.03.2016 року по 23.10.2017 року у відділі з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Балаклійської районної державної адміністрації.

Стягнути з Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань РДА на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 514,52 грн. (п`ятсот чотирнадцять гривень 52 копійки).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 червня 2019 р.

Суддя Сагайдак В.В.