Справа № 520/1493/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 р. Справа № 520/1493/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 року по справі № 520/1493/19

за позовом Харківської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради

до Державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзанової Ірини Юріївни третя особа ОСОБА_1

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Харківська місцева прокуратура № 3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради (далі - позивач), звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- скасувати рішення Державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзанової Ірини Юріївни №34306479 від 17.03.2017р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під реєстраційним номером 101 права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення гараж НОМЕР_2, загальною площею 19.3 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 року закрито провадження у справі.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про не врахування судом , що у даній справі вимога щодо реєстраційної дії не є похідною вимогою цивільного спору, оскільки оскаржується сама реєстраційна дія, а не підстави її проведення, а тому має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Державний реєстратор відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзанова І. Ю. не надала відзив на апеляційну скаргу.

На підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З позовної заяви вбачається, що державним реєстратором відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзановою І.Ю. 17.03.2017 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під реєстраційним номером 101 права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення гараж НОМЕР_2, загальною площею 19.3 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі прийнятого рішення Рєзанова І. Ю . внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право приватної власності на гараж НОМЕР_2, площею 19,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з наступних підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень, а саме права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення гараж НОМЕР_2, загальною площею 19.3 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (право власності на нежитлове приміщення), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувались реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю протиправних дій державного реєстратора, якими порушено інтереси громади м. Харкова, представником якої є Харківська міська рада, оскільки своїм рішенням відповідач фактично легалізував самочинне будівництво на території м. Харкова, яке проведено на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності.

Колегія суддів зазначає що визнання протиправним та скасування рішення щодо державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення за третьою особою - ОСОБА_1 є захистом прав позивача на земельну ділянку, яка перебуває в комунальній власності та на якій розміщено нежитлове приміщення - гараж НОМЕР_2, загальною площею 19.3 кв. м., розташований за адресою АДРЕСА_1, від його порушення іншою особою, за якою зареєстроване право власності на гараж.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що спір про скасування рішення щодо державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку, на якій розміщено нежитлове приміщення гараж НОМЕР_2, загальною площею 19.3 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, від його порушення іншою особою, за якою зареєстроване право власності на гараж.

Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Крім того, колегія суддів вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються окрім вимог про скасування оспорюваного рішення також вимоги про визнання недійсним правочину, на підставі якого прийнято оспорюване рішення.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки, на якій розташоване таке нежитлове приміщення, з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права власності на нежитлове приміщення. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 4 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, від 18 квітня 2018 року у справі № 804/1001/16, від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 23 січня 2019 року у справі № 821/1297/17, 24.04.2019 року по справі № 1840/2727/18 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження по справі, оскільки спір у справі не є публічно-правовим та має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи наведені вище правові положення, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність закриття провадження у справі, однак залишив поза увагою приписи ч. 1 ст. 239 КАС України та не роз`яснив позивачу до юрисдикції якого суду віднесено розгляд даної справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає частковій зміні шляхом доповнення резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 238, 239, 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області - задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 по справі № 520/1493/19 частково змінити, доповнивши резолютивну частини абзацом: "Роз`яснити, що зазначений спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. "

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов