Справа № 333/6465/16-а(6-а/333/100/17)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2019 року м. Дніпросправа № 333/6465/16-а(6-а/333/100/17)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2017 року (головуючий суддя - Фунжий О.А.) в адміністративній справі

за заявою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про оскарження дій та бездіяльності, встановлення судового контролю за виконанням постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2017 року

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - Відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправними дії ГУ НП в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707, Закону України «Про національну поліцію України» від 02.07.2015 року, Законом України «Про міліцію» (у редакції 13.02.2015 року), який набрав чинності 12.03.2015 року, у розмірі 200 кратному прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності 2 групи;

- зобов`язати ГУ НП в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рахунок НОМЕР_1 в установі Ощадбанку - ТВБВ №10007/0325-ЗОУ АТ «Ощадбанк», філії Запорізьке облуправління м. Запоріжжя, МФО 313957, код ЗКПО 02760363) одноразову грошову допомогу в зв`язку з встановленням позивачу 2 групи інвалідності, яка настала внаслідок поранення, отриманого під час виконання службових обов`язків - участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, згідно порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги, які затверджені наказом МВС України від 11.01.2016 року №4.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2017 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , одноразову грошову допомогу в розмірі і порядку, передбаченому ст.ст. 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію», Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 (а.с. 45-48).

Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, не погодившись з постановою суду першої інстанції оскаржило її в апеляційному порядку (а.с. 50-55).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області залишено без задоволення, постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2017 року - без змін (а.с. 93-94).

Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції оскаржило її в касаційному порядку 06 квітня 2017 року (а.с. 104-110).

28 квітня 2017 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя на запит Вищого адміністративного суду України направив матеріали адміністративної справи №333/6465/16-а(6-а/333/100/17) до суду касаційної інстанції (а.с. 118).

09 червня 2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про оскарження дій та бездіяльності, встановлення судового контролю за виконанням постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2017 року (а.с. 132-135).

В обґрунтування заяви зазначено про те, що дії Відповідача, спрямовані на виконання постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2017 року, по нарахуванню та виплаті Позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 320000 грн. є протиправними, оскільки на момент прийняття Відповідачем наказу №2085 «Про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням поліцейського ОСОБА_1 » (19 травня 2017 року) розмір одноразової грошової допомоги відповідно до пп. «б» п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» становив 480000 грн. Також, вказано на те, що враховуючи бездіяльність ГУ НП в Дніпропетровській області, яка полягає у невиплаті належних грошових коштів, Позивач змушений звернутися до суду із клопотанням про застосування заходів судового контролю за виконанням постанови від 04.01.2017 року.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2017 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про оскарження дій та бездіяльності, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, які полягають у визначенні та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 320000 грн.

На виконання постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2017 року зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області перерахувати розмір одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до пп. «б» п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» від 06 квітня 2017 року) та здійснити доплату з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні заяви в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області га користь ОСОБА_1 не донарахованої одноразової грошової допомоги в сумі 160000 грн. відмовлено (а.с. 160-163).

Не погодившись з постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2017 року Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області 12 вересня 2017 року подало апеляційну скаргу через суд першої інстанції (а.с. 189-193).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2017 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про оскарження дій та бездіяльності, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відмовити.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що Відповідач, здійснюючи розрахунок та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на підставі постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2017 року, керувався нормативними актами, які діяли на момент прийняття вказаної постанови судом першої інстанції.

Крім того, в апеляційній скарзі загострено увагу на тому, що посилання Позивача на Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» від 06 квітня 2017 року є необґрунтованими, оскільки статтею 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону передбачено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Суд апеляційної зауважує на ту обставину, що, з огляду на перебування матеріалів адміністративної справи №333/6465/16-а(6-а/333/100/17) в суді касаційної інстанції у період з 11.05.2017 року по 10.05.2019 року, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2017 року разом з матеріалами справи №333/6465/16-а(6-а/333/100/17) надійшла до Третього апеляційного адміністративного суду лише 16 травня 2019 року (а.с. 188).

28 травня 2019 року представником Позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити та стягнути на користь Позивача витрати пов`язані з розглядом справи в апеляційній інстанції (а.с. 218-220).

В судовому засіданні представник Відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Позивач та його представник, кожен окремо, проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши пояснення Позивача та представників Позивача і Відповідача, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Приймаючи рішення про задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про оскарження дій та бездіяльності, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що постановою від 04 січня 2017 року Відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі і порядку, передбаченому ст.ст. 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію», при цьому на час виконання судового рішення діяла норма Закону, якою розмір одноразової грошової допомоги підвищено та встановлено в розмірі 300 прожиткових мінімумів, у зв`язку з чим, відповідно до принципу верховенства права, закріпленого ст. 8 Конституції України, саме в такому розмірі Відповідач повинен був призначити та сплатити заявникові допомогу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи встановлено, що представником Позивача заяву про оскарження дій та бездіяльності, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду подано в порядку ст. 267 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року).

Стосовно питання встановлення судового контролю за виконанням рішення суду колегія суддів зазначає про те, що відповідно до частини 1 статті 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаній нормі кореспондують положення абзацу сьомого пункту 4 частини першої статті 163, абзацу п`ятого пункту 4 частини першої статті 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної інстанції може бути встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд наділений правом, саме під час прийняття постанови у справі. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічний висновок викладено в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 КАС України" №3 від 13.03.2017 року та у додатковій постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі №235/7638/16-а.

Слід зауважити, що при ухваленні постанови від 04.01.2017 року у справі №333/6465/16-а(6-а/333/100/17) судовий контроль Комунарським районним судом м. Запоріжжя не встановлювався.

Водночас, суд наголошує і на тому, що Позивач отримав виконавчий лист на примусове виконання рішення суду та, як встановлено з пояснень представника Позивача, на момент подання заяви про оскарження дій та бездіяльності, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, було відкритим виконавче провадження №ВП в АСВП:53815731 за заявою Позивача від 20.04.2017 року про відкриття виконавчого провадження та примусового виконання рішення суду у справі №333/6465/16-а(6-а/333/100/17) (а.с. 137,138).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимоги представника Позивача про встановлення заходів судового контролю за виконанням постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2017 року у даній справі.

Щодо визнання протиправними дій Відповідача, вчинених на виконання постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2017 року у справі №333/6465/16-а(6-а/333/100/17) суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 9 ст. 267 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Відповідно до резолютивної частини постанови суду першої інстанції від 04 січня 2017 року Відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі і порядку, передбаченому ст.ст. 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію», Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 (а.с. 45-48).

Так, згідно з пп. «б» п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції чинній на час прийняття постанови від 04.01.2017 року) розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності: II групи - 200 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на перше січня 2017 року становить 1600 грн.

Таким чином, постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2017 року у справі №333/6465/16-а(6-а/333/100/17) фактично зобов`язано Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 320000 грн. (200*1600грн).

З матеріалів справи встановлено, що на виконання постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2017 року у справі №333/6465/16-а(6-а/333/100/17) Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області прийнято наказ від 19.05.2017 року №2085 «Про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із пораненням поліцейського ОСОБА_1», яким відповідно до ст. 97-100 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції чинній на час прийняття постанови від 04.01.2017 року), Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4, постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2017 року у справі №333/6465/16-а(6-а/333/100/17), наказано виплатити одноразову грошову допомогу ц зв`язку із втратою працездатності поліцейському ППМПОП «Дніпро-1» ГУ НП в Дніпропетровській області старшому сержанту поліції ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у розмірі 320000 грн. (а.с. 139).

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо протиправності дій Відповідача по виконанню постанови від 04.01.2017 року у справі №333/6465/16-а(6-а/333/100/17), оскільки Відповідачем платіжним дорученням від 01.08.2017 року №35236 у повному обсязі перераховано ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 320000 грн. (а.с. 154).

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів звертає увагу і на те, що посилання Позивача у заяві, поданої в межах ст. 267 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року), на необхідність застосування Відповідачем при розрахунку одноразової грошової допомоги положень Закону України від 06.04.2017 року №2004-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей», яким у пп. «б» п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» розмір грошової допомоги замінено з 200 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, на 300 таких розмірів є необґрунтованими.

Така необґрунтованість полягає у тому, що, при прийнятті 04.01.2017 року судом першої інстанції постанови по суті позовних вимог ОСОБА_1, питання застосування положень Закону України від 06.04.2017 року №2004-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» не досліджувалось, тобто, в даному випадку, Позивач у заяві, поданій в порядку ст. 267 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року), просить суд вийти за межі розглянутих позовних вимог та прийняти по суті нове рішення про збільшення суми одноразової грошової допомоги, яка підлягала нарахуванню та виплаті Позивачу.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що питання про не застосування Відповідачем положень Закону України від 06.04.2017 року №2004-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» при нарахуванні та виплаті Позивачу одноразової грошової допомоги є підставою для подання нового позову, з метою дослідження судом відповідних обставин справи та прийняття рішення щодо можливості застосування норм права, які були чинні на момент винесення Відповідачем наказу від 19.05.2017 року №2085, а не на момент прийняття постанови суду від 04.01.2017 року.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що Комунарським районним судом м.Запоріжжя, при прийнятті постанови від 17.08.2017 року, не враховано положення статті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06.04.2017 року №2004-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей», якими передбачено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Суд апеляційної інстанції, також, дійшов висновку про те, що судом першої інстанції у постанові від 17.08.2017 року, прийнятої в межах ст. 267 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року), порушено норми процесуального права, з огляду на зобов`язання Відповідача перерахувати розмір одноразової грошової допомоги Позивачу відповідно до пп. «б» п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції Закону України від 06.04.2017 року №2004-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей») на виконання постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2017 року у справі №333/6465/16-а(6-а/333/100/17).

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави для задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про оскарження дій та бездіяльності, встановлення судового контролю за виконанням постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2017 року, поданої в порядку ст. 267 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року).

Враховуючи відмову в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про оскарження дій та бездіяльності, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд апеляційної інстанції, також, вважає, що підстави для стягнення на користь Позивача витрат, пов`язаних з апеляційним розглядом справи, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з п. 12 Перехідних положень КАС України (в редакції після 15.12.2017 року) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду заяви представника Позивача не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними письмовими доказами, і тому постанова суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 17 серпня 2017 року підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2017 року в адміністративній справі №333/6465/16-а(6-а/333/100/17) - скасувати.

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про оскарження дій та бездіяльності, встановлення судового контролю за виконанням постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2017 року - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 04 червня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов