Справа № 0940/2459/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3678/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Большакової О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року (головуючий суддя Шумей М.В., м. Івано-Франківськ) по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області звернулося в суд першої інстанції з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 12744,32 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 в дохід бюджету податковий борг в сумі 12 744 грн 32 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Жугаєвич Василь Романович оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції, під час розгляду даної справи, неповно з`ясована та обставина, що предметом розгляду у адміністративній справі №809/1422/16 судами різних інстанцій були лише вимоги податкового органу про стягнення податкового боргу зі сплати податку на доходи фізичних осіб та нарахованої суми штрафу. Вимоги щодо нарахування пені, під час розгляду вказаної справи, судами не розглядалися.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не вірно застосував положення ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства та необґрунтовано встановив, що сума нарахованої пені є податковим боргом, оскільки рішення судів у адміністративній справі №809/1422/16 набрали законної сили. При цьому, судом не встановлено та не зазначено в оскаржуваному рішенні той факт, що ним, після набрання 15.05.2018 законної сили постанови Касаційного адміністративного суду Верховного суду, 01.06.2018 сплачено повністю податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в сумі 10077,31 грн, нарахованого розміру штрафу в сумі 2689,33 грн та 170 грн, а лише зазначено, що ним «несвоєчасно сплачено податковий борг, тому йому нараховано пеню».

Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проте, судом першої інстанції не з`ясовано, а позивачем не доведено додержання ним методології нарахування пені, а висновки про наявність податкового боргу зроблені лише на підставі копії картки особового рахунку платника, названої позивачем - розрахунком пені, що є неналежним доказом у розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства, оскільки такий документ не містить відповідної інформації щодо предмета доказування у даній справі.

Сума нарахованої пені, яка є предметом позову у даній справі, всупереч нормам пп.14.1.175 п.14.1 ст.14, ст.129 Податкового кодексу України, Порядку 1204, не може вважатися податковим боргом, оскільки не дотримано процедури прийняття та узгодження податкового рішення, а відтак у податкового органу відсутні правові підстави для звернення до суду з позовом про стягнення пені.

Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області в поданому відзиві на апеляційну скаргу просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без зсін.

Згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 21.03.2012 припинив підприємницьку діяльність. Станом на 12.12.2018 сума податкового боргу ОСОБА_1 складає 12 744,32 грн, який зумовлений, нарахуванням пені, внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування. Платнику за несвоєчасну сплату було винесено податкові повідомлення рішення за № від 25.06.2015 на суму 1077,31 грн, із застосуванням штрафних санкцій в сумі 2 689,33 грн. Постановою Верховного Суду України, касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.11.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2017 у справі за позовом Тисменицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Касаційну скаргу Відповідача залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.07.2017 без змін. Рішення набрало законної сили 15.05.2018.

Судами встановлено, що підставою для прийняття податкового повідомлення - рішення від 25.06.2015 № слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті від 25.05.2015 № 65/17/ документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з отриманих доходів за період з 01.01.2012 по 31.12.2012. Згідно з цим висновком позивач, порушив підпункт 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункт 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункт 164.2.10 пункту 164.2 статті 164, пункт 179.1, пункт 179.7 статті 179 ПК України внаслідок того, що не задекларував та не сплатив дохід за 2012 рік у вигляді успадкованого майна (житловий будинок та земельну ділянку) на суму 201 546,22 грн, як особа, яка не є членом сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення.

Внаслідок несвоєчасної сплати податкового зобов`язання ОСОБА_1 нараховано пеню в сумі 12 944,32 грн, з врахуванням часткової сплати сума боргу по пені становить 12 744,32 грн.

Розглядаючи спір, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до ст. 129.1.3 Податкового кодекс України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Згідно ст.38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент (пункт 162.1. статті 162 Податкового кодексу України).

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податкових борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу.

Судом першої інстанції також з`ясовано, що ДПІ у Городенківському районі ГУ ДФС сформовано та направлено на адресу відповідача податкову вимогу від 13.11.2015 № 1530-18, яка вручена відповідачу.

Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання в сумі 12744,32 грн вважається податковим боргом.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п.87.1 ст.87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують високів суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року по справі № 0940/2459/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

О.О. Большакова