Справа № 826/6800/16
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6800/16 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Ганечко О.М.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - Уповноважена особа) та Фонду щодо невиконання виконавчих листів №740/4882/14 та №740/3501/14, виданих Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області;

- стягнути з Фонду на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 913,84 дол. США.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана бездіяльність є протиправною.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що На виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.09.2014 у справі №740/3501/15 названим судом видано виконавчий лист від 06.10.2014 №740/3501/15 про стягнення з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 2 469,84 дол. США, зобов`язавши повернути їх через касу відділення №55 ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

У зв`язку з надходженням цього виконавчого документа на примусове виконання постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві Головного управління юстиції у місті Києві від 09.10.2014ВП №45015126 відкрито виконавче провадження та запропоновано боржнику добровільно виконати виконавчий документ.

На виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.10.2014 названим судом видано виконавчий лист від 21.11.2014 №740/4082/14 про стягнення з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 2 444,00 долари США в рахунок повернення банківського вкладу.

У зв`язку з надходженням на примусове виконання цього виконавчого документа постановою державного виконавця виконавчої служби відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві Головного управління юстиції у місті Києві від 27.11.2014 ВП №45590905 відкрито виконавче провадження та запропоновано боржнику добровільно виконати виконавчий документ.

Зі змісту рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.09.2014 №740/3501/14, розміщеного в ЄДРСР за № 40360974, на виконання якого видано виконавчий лист від 06.10.2015 №740/3501/14 про стягнення на користь позивача з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» коштів у сумі 2469,84 дол. США, вбачається, що ці кошти знаходилися на рахунку позивача, відкритому за договором банківського вкладу №818146/2014.

Зі змісту рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.10.2014 №740/4082/14, розміщеного в ЄДРСР за № 41014093, на виконання якого видано виконавчий лист від 21.11.2014 №740/4082/14 про стягнення на користь позивача з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» коштів у сумі 2444,00 дол.США, вбачається, що це залишок на рахунку позивача, відкритому за договором банківського вкладу №494633/2012 та додаткового договору №1 до цього договору.

Постановами державного виконавця відділу державного виконавця відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві Головного управління юстиції у місті Києві відповідно від 02.04.2015 ВП №45015126 та від 03.04.2015 ВП №45590905 закінчено виконавчі провадження щодо примусового виконання виконавчих листів Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.10.2014 №740/3501/15 та від 21.11.2014 №740/4082/14 у зв`язку з тим, що постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015 №188 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та прийнято рішення про його ліквідацію.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015 прийнято рішення №63 про початок здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», згідно з яким призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію цього банку провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможних банків Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016. Враховуючи викладене, виконавче провадження закрито, а виконавчий документ передано ліквідаційній комісії (або ліквідатору).

Листами відповідно від 03.04.2015 №2429/7 та від 02.04.2015 №2084/7 відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві Головного управління юстиції у місті Києві надіслав вищевказані постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 03.04.2015 ВП №45590905 та від 02.04.2015 ВП №45015126 на адресу ОСОБА_1 та ліквідатора ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

На звернення від 22.10.2015 стосовно надання роз`яснення законодавства про виконання рішення суду ліквідаційною комісією комерційного банку Міністерство юстиції України листом від 26.11.2015 №968/В-22786/8 поінформувало ОСОБА_1 про те, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, а також про те, що відповідно до частини п`ятої вказаної статті Закону постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином, після закінчення виконавчого провадження та надсилання виконавчого документа до уповноваженої особи Фонду подальше виконання рішення суду забезпечується Фондом.

З огляду на нездійснення відповідачем виплат на користь позивача згідно згаданих виконавчих документів позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідачами доведено відсутність протиправної бездіяльності щодо виплати позивачу коштів за його вкладами у ПАТ «ВіЕйБіБанк» в установленому законом порядку.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції виходив із того, що цей спір є адміністративним (публічно-правовим). Суд апеляційної інстанції з таким висновком погодитись не може.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС; у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом).

Згідно із частиною 2 статті 4 КАС (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Як вже зазначалося, у цій справі оскаржується бездіяльність Уповноваженої особи та Фонду щодо невиконання виконавчих листів, виданих на підставі рішень цивільних судів про стягнення з суб`єкта господарювання - особи приватного права (ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») коштів.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною 2 статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених статтею 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до частини п`ятої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, (…), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, (…). Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень.

Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд у правовідносинах між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, діє як суб`єкт публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, системний аналіз норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчить про те, що основні функції Фонду та уповноваженої особи Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

За приписами частини першої статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Правовідносини, щодо яких виник спір у межах даної справи, обумовлені наявністю, невиконаного, на думку позивача, банком в особі Уповноваженої особи Фонду обов`язку перед позивачем щодо перерахування коштів згідно судових рішень цивільних судів. Колегія суддів зазначає, що таке зобов`язання ґрунтується рішенні суду у приватно-правовому спорі,, а також на положеннях частини п`ятої статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які визначають повноваження Фонду та Уповноваженої особи здійснювати адміністрування поточної діяльності банку.

Оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з оскарження позивачем бездіяльності відповідача не як суб`єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який в процедурі ліквідації цього банку як орган управління здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобіганню втрати майна та грошових коштів, такий спір не є публічно-правовим. Тобто спірні правовідносини стосуються та виникли на підставі судових рішень між позивачем та ПАТ «ВіЕйБіБанк», а не безпосередньо з Фондом чи Уповноваженою особою, які, у межах спірних правовідносин, здійснюють виключно адміністрування, управління банком.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов висновку, що спір у справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Саме така правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 826/328/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 826/20917/13-а.

Відповідно до статті 238 КАС (тут і далі у редакції, чинній з 15.12.2017), суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 239 КАС, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Беручи до уваги наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про повернення пенсійних активів розміщених у банку згідно договору банківського вкладу не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, та має розглядатися за правилами цивільного судочинства, а тому провадження у адміністративній справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя О.М. Ганечко