Справа № 1840/2601/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Кунець О.М.

22 травня 2019 р.Справа № 1840/2601/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області, Відділу державної виконавчої служби Тростянецького районного управління юстиції в Сумській області про стягнення соціальної допомоги, компенсації, моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії, -

В с т а н о в и л а:

24.09.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким після багаточисленних заяв про уточнення/зміну позовних вимог просить: визнати неправомірними та незаконними дії відповідача Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (подалі - Південне ОУПФУ, пенсійний орган) та Тростянецької районної Державної адміністрації Сумської області; стягнути з відповідачів, у будь-якому співвідношенні, борги, а саме: невиплачену компенсацію соціальної допомоги дитині війни, починаючи з 01.01.2006 року по день прийняття судового рішення; невиплачену соціальну допомогу з 01.01.2006 року по 31.08.2018 року в сумі 27.974,62 грн.; компенсацію втрати грошових доходів за період з 01.01.2006 року по 31.07.2018 року в сумі 29.053,31 грн.; 215.400 грн у відшкодування моральної шкоди; зобов`язати відповідачів провести розрахунки невиплаченої йому соціальної допомоги з 01.01.2006 року по день прийняття судового рішення.

В обґрунтування вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачами своїх обов`язків по виплаті йому підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , у відзиві на адміністративний позов пенсійний орган зазначає, що жодним із законів про пенсійне забезпечення не встановлено відповідний механізм та умови призначення, порядок фінансування таких підвищень, питання підвищення дітям війни пенсії або щомісячного грошового утримання чи соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, на 30% мінімальної пенсії за віком законодавчо залишається не вирішеним, а отже неможливим є і виконання Південним ОУПФУ задекларованої норми Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Крім того відповідач зазначає про пропущення позивачем процесуального строку звернення до суду.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , у відзиві на адміністративний позов Тростянецька районна державна адміністрація Сумської області зазначила, що питання призначення та виплата підвищення до пенсії позивача згідно із ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» перебувають у виключній компетенції пенсійних органів.

Заперечуючи проти позову, у відзиві Відділ державної виконавчої служби Тростянецького районного управління юстиції в Сумській області зазначає, що ч. 2 ст. 75 Закону України «про виконавче провадження» вказує на те, що у разі невиконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення у строк, встановлений державним виконавцем без поважних причин, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону.

В даному випадку боржник Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі рішення суду не виконав з поважних причин та як, відповідно до ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року (рішення у повному обсязі складено 16.11.2018 року) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Висновок суду вмотивований тим, що виплата коштів за рішеннями суду не проводилась, так як відповідно до Закону України «Про Державний бюджет» та згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету країни та бюджету Пенсійного фонду.

З 01.11.2011 надбавка дітям війни проводиться у відповідності до розмірів визначених Кабінетом Міністрів України (з 01.11.2011 по 31.12.2011 - 49,80 грн., з 01.01.2012 - в розмірі 7 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.04.2014 - 66,43 грн).

Отже, надбавка як дитині війни позивачу виплачується вірно та відповідно до норм чинного законодавства. Докази здійснення соціальних виплат за спірний період підтверджуються матеріалами пенсійної справи.

Крім цього, суд визначився, що позивач не обґрунтував підставу відшкодування йому моральної шкоди, оскільки не надав жодного доказу, який би підтверджував заподіяння такої шкоди, у зв`язку з чим, позовна вимога про стягнення з відповідачів моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись фактично на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом першої інстанції багаточисельних правових норм, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року та ухвалити нове у спосіб, що визначений ним у прохальній частині апеляційної скарги /т. 3, а.с. 28-33/.

Скаржник зазначає, що суд не витребував з Головного управління юстиції у Сумській області постанову державного виконавця Тумка М.В. від 29.03.2013 року та не скасував її; не витребував з Державної виконавчої служби Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області постанову від 24.04.2015 року про закінчення виконавчого провадження та не скасував її; не витребував постанову від 02.05.2018 року державного виконавця Конева О.М. з Тростянецької ДВС Тростянецького районного управління юстиції і не скасував її; не зобов`язав повернути виконавчий лист ВДВС Тростянецькому районному управлінню юстиції для подальшої роботи з виконавчим листом; не витребував до суду постанову старшого прокурора Тростянецького району Сумської області Шаповал О.Т. від 30.08.2012 року і не скасував її; не витребував постанову прокурора Тростянецького району Сумської області Мірошніченко О.Д. від 30.08.2012 року до суду і не скасував її, а також відмовився вчинити інші дії щодо захисту його порушених прав.

Сумський окружний адміністративний суд, в особі головуючого у цій справі судді, нехтує ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», постановами Конституційного Суду України, Конституцією України та його проханнями захистити порушені права у суді.

Позивач вважає, що суд першої інстанції не законно відмовив йому у розгляді питань по суті, відтак, суд апеляційної інстанції зобов`язаний вирішити питання позивача та розблокувати всі перешкоди здійснені відповідачами. Зазначає, що УПФУ в Тростянецькому районі протиправно не виплатила йому соціальну допомогу дитині війни з 01.01.2006 року по 31.11.2018 року в сумі 28.466,89 грн., не виплатило втрату грошових доходів з 01.01.2006 року по 30.10.2018 року в сумі 31.183,02 грн , не виплатило судовий збір в сумі 2.114,40 грн., не сплатило моральну шкоду в сумі 155.000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача Тростянецька районна державна адміністрація Сумської області просить не брати до уваги надумані доводи ОСОБА_1 , та вважають рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року цій справі обґрунтованим та законним.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Статтею 6 Закону України від 18.11.2004 року № 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни» (подалі - Закон № 2195-IV) визначалось, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Частиною 1 ст. 6 Закону № 2195-IV в редакції Закону України від 28.12.2007 року № 107-VI установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України від 28.12.2007 року № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року N 10-рп/2008.

На підставі Закону України від 31.07.2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набув чинності 03.08.2014 року, Прикінцеві положення Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» були доповнені п. 6 - 7, за яким було встановлено, що норми і положення статей < > 5, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Підпунктом 2 п. 34 Закону України від 28.12.2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», що набрав чинності 01.01.2015 року, внесені зміни до редакції ч. 1 ст. 6 Закону № 2195-IV, а саме слова «у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни» замінити словами «у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Відповідно до абзацу 1 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року № 112 до абзацу 1 п. 4 означеного урядового акту внесені зміни, згідно яких дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 66,43 гривні.

Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 02.02.2009 року по справі № 2-а-63/09, що набрала законної сили 06.07.2009 року, частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 , - Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області зобов`язано провести нарахування ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та у розмірі 20% мінімальної пенсії за віком за 2008 рік з 22.05.2008 року. В задоволені вимог ОСОБА_1 в іншій їх частині відмовлено.

Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 08.04.2010 року у справі № 2-а-48/2010, що набрала законної сили 05.06.2012 року, частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1

Судовим рішенням Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та сплатити недоплачену суму підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням фактично сплачених сум, починаючи з 01.01.2009 року.

Відповідно до ст. 1 Закону від 09.07.2013 року № 1058 ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 6 цього Закону непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Отже, пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі. Підвищення до пенсії, яке є додатковою ви платою особі, яка визнана такою, що має на нього право, нерозривно пов`язано з виплатою пенсії і також має невизначений у часі граничний термін виплати

За правовим висновком, викладеним Верховним Судом України в постанові від 08.07.2014 року у справі № 21-222а14, - оскільки підвищення до пенсії, яке є додатковою виплатою особі, яка визнана такою, що має на нього право, нерозривно пов`язано з виплатою пенсії і також має невизначений у часі граничний термін виплати, тому, вирішуючи питання про зобов`язання нарахувати та ви платити відповідні періодичні платежі дітям війни, суди, у разі відсутності спору про право особи на отримання підвищення до пенсії або встановлення такого права в судовому порядку, не мають підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулися зміни у законодавстві.

04.07.2012 року Тростянецьким районним судом Сумської області для примусового виконання постанови Тростянецького районного суду Сумської області від 08.04.2010 року у справі № 2-а-48/2010, позивачу ОСОБА_1 виданий виконавчий лист, який останній передав для виконання до органу державної виконавчої служби.

Проведення нарахування підвищення до пенсії позивача відповідно до судового рішення пенсійним органом проведено розпорядженням № 114311 від 11.02.2012 року, за період з 01.01.2009 року по 22.07.2011 року нараховано 2.992,73 грн. Виплата не проведена.

24.04.2015 року державним виконавцем ВДВС Тростянецького районного управління юстиції прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з набуттям чинності Законом України від 05.06.2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», неможливістю виконання стягнення, оскільки наявна встановлена заборона на звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивачу ОСОБА_1 роз`яснено, що для захисту своїх прав на стягнення коштів за виконавчим листом необхідно звернутися до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області за місцезнаходженням боржника в порядку, визначеному Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року N 440.

02.05.2018 року Тростянецький РВДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області повторно повернув позивачу ОСОБА_1 означений виконавчий лист без прийняття до виконання.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 02.02.2009 року по справі № 2-а-63/09, що набрала законної сили 06.07.2009 року, у задоволені вимог ОСОБА_1 про зобов`язання пенсійного органу провести йому нарахування щомісячної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2006 рік відмовлено.

Пунктом 3 Розділ II ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України від 05.06.2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

З 23.09.2014 року порядок виконання судових рішень, зокрема, зобов`язального характеру регламентований постановою Кабінету Міністрів від 03.09.2014 року № 440 Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Пунктом 3 цієї постанови установлено, що рішення (виконавчий документ за рішенням суду) подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Згідно із п. 13 постанови передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.

Передача органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, рішень зобов`язального характеру здійснюється після отримання від боржника, його правонаступника або органу державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, документів про здійснення нарахування виплат за таким рішенням.

Матеріали справи посвідчують ту обставину, що позивач ОСОБА_1 виконавчі документи за рішеннями суду (постанова Тростянецького районного суду Сумської області від 02.02.2009 року по справі № 2-а-63/09, постанова Тростянецького районного суду Сумської області від 08.04.2010 року у справі № 2-а-48/2010) до органу державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника, тобто до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області, для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості не надавав.

Колегія суддів зазначає, що з 03.08.2014 року, тобто з дати набрання чинності Закону України від 31.07.2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та в подальшому - Закону України від 28.12.2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (набрав чинності 01.01.2015 року), правовий обов`язок здійснювати нарахування підвищення до пенсії позивача ОСОБА_1 у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та у розмірі 20% мінімальної пенсії за віком відсутній, так як з цього часу розмір означеної виплати установлюється Кабінетом міністрів України.

Матеріали справи, зокрема, довідка про розмір отриманої пенсії за період з 09.10.2000 року по 31.03.2018 року, що надана позивачу пенсійним органом (т. 1, а.с. 35-38) посвідчують ту обставину, що пенсійним органом з серпня 2014 року дотримані вимоги урядових актів щодо розміру нарахування та виплати позивачу ОСОБА_1 підвищення до пенсії.

Згідно із пп. 5, 7 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць та проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Оскільки виконавчі документи до виконання відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, позивачем не передавалися, виплата заборгованості не здійснювалась, колегія суддів вважає вимогу ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача Південного ОУПФУ компенсації втрати частини грошових доходів (підвищення до пенсії) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з 09.06.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року до 03.08.2014 року передчасною.

Такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на положення абзацу 3 п. 14 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, згідно якого до рішень зобов`язального характеру додаються оригінали документів про здійснення нарахування виплат за цим рішенням, підписані уповноваженою особою боржника, його правонаступника або органу державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, і завірені гербовою печаткою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів на час розгляду справи не вбачає підстав для покладення на Південне ОУПФУ обов`язку зі сплати компенсації, передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Оскільки пенсійне забезпечення громадян перебуває у виключній компетенції органів Пенсійного фонду України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 , що пред`явлені до Тростянецької державної районної адміністрації Сумської області.

Так як вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів на його користь суми у відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання неправомірними та незаконними дії відповідачів, означені вимоги задоволенню не підлягають.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Постанова у повному обсязі складена і підписана 31 травня 2019 року.