Справа № 816/1528/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 р. м. ХарківСправа № 816/1528/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Калитки О. М. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2018, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко (повний текст складено 16.11.18) по справі № 816/1528/18

за позовом Головного управління ДФС у Полтавській області

до ОСОБА_1 , третя особа - Карлівська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області

про про стягнення податкового боргу

та за зустрічним позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області, треті особи - Карлівська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області, Чутівська селищна рада Полтавської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДФС у Полтавській області, звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Карлівська об`єднана державна податкова інспекція ГУДФС у Полтавській області, в якому просив стягнути податковий борг в сумі 32459,77 грн.

В свою чергу ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до Головного управління ДФС у Полтавській області, треті особи: Карлівська об`єднана державна податкова інспекція ГУДФС у Полтавській області, Чутівуська селищна рада Полтавської області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №8905-0000 від 22.06.2017.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 було задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 22.06.2017 №8905-0000. В задоволенні позову Головного управління ДФС у Полтавській області про стягнення податкового боргу відмовлено.

Головне управління ДФС у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити позов Головного управління ДФС у Полтавській області.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління ДФС у Полтавській області зазначає доводи щодо правомірності визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у 2017 році в розмірі 32460,00 грн., що зумовило виникнення відповідного податкового боргу та обов`язку з його сплати.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Головним управління ДФС у Полтавській області 22.06.2017 прийнято податкове повідомлення-рішення №8905-0000, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 32460,00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з безпідставності нарахування податковим органом ОСОБА_1 зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб на підставі договору оренди від 04.12.2007, укладеного з Чутівською селищною радою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, вимоги Головного управління ДФС у Полтавській області грунтуються на тому, що ОСОБА_1 в добровільному порядку не сплачено заборгованість з орендної плати з фізичних осіб, яка виникла у зв`язку з прийняттям Головним управлінням ДФС у Полтавській області податкового повідомлення-рішення №8905-0000 від 22.06.2017.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до абз. 4 п. 56.18 с.т 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управлінням ДФС у Полтавській області №8905-0000 від 22.06.2017.

Вимоги зустрічного позову грунтуються на тому, що підставою для сплати орендної плати за землю є договір оренди земельної ділянки, однак дія договору оренди, укладеного в 2007 році між ОСОБА_1 та Чутівською селищною радою, закінчилась 03 грудня 2012 року, і жодних дій спрямованих на продовження його дії сторонами не вчинялося, а тому у ОСОБА_1 відсутній обов`язок по сплаті земельного податку.

Колегія суддів, перевіряючи податкове повідомлення-рішення №8905-0000 від 22.06.2017 на відповідність критеріям, встановленим ст. 2 КАС України, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийнято у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконано обов`язок зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 32460,00 грн..

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Розмір та умови внесення орендної плати відповідно до пункту 288.4 тієї самої статті встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Податковий кодекс України у пункті 288.5 статті 288 визначає тільки обмеження щодо максимального та мінімального розміру орендної плати за землю. За цим виключенням, питання щодо розміру орендної плати регулюються виключно договором оренди.

Інші елементи механізму справляння орендної плати за землю - податковий період, порядок обчислення орендної плати, строку сплати та порядок її зарахування до бюджетів відповідно до пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України встановлюються статтями 285-287 цього кодексу.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Таким чином, законодавством України чітко визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, Податковий кодекс України регулює лише строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, податковий період, порядок обчислення орендної плати та порядок її зарахування до бюджетів відповідно.

Статтею 15 зазначеного Закону визначені істотні умови договору оренди, серед яких є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

З матеріалів справи встановлено, що 04 грудня 2007 року між Чутівською селищною радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку - як землі промисловості, які знаходяться в АДРЕСА_1.

Згідно договору об`єктом оренди є земельна ділянка площею 0, 8000 га, у тому числі угіддя (під будівлею ангару та двором). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 8000 кв.м.х5, 28 грн.х2, 551 = 10775, 42 грн. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки і складає 1077, 54 грн. за рік.

Таким чином, договором встановлено розмір орендної плати 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка складає 10775, 42 грн.

Між тим, згідно наданого податковим органом розрахунку, нарахування орендної плати за земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2, згідно договору оренди земельної ділянки від 04.07.2007 з 01.04.2017 по 31.12.2017, складає 32 460 грн. Вказана сума орендної плати за 2017 розрахована в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка складає 1436109, 07 грн.

Отже, нарахування податковим органом орендної плати здійснено у розмірі, який не передбачений вищезазначеним договором, строк дії якого закінчився у 2012 році.

Колегія суддів зазначає, що зміна нормативної грошової оцінки є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками, оскільки ч. 1 статті 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Статтею 654 Цивільного кодексу України (який є загальним нормативно-правовим актом, що регулює зобов`язальні правовідносини) визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства, зміна умов договору, у тому числі щодо розміру орендної плати, здійснюється лише за згодою сторін.

Так, пунктом 36. Договору сторони погодили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Тобто одностороння зміна умов договору не допускається.

В матеріалах справи міститься проект додаткової угоди від 20.01.2017 до договору оренди земельної ділянки № 21 від 04.12.2007, згідно до якого пропонувалося внести такі зміни: грошова оцінка земельної ділянки складає 1436109, 07 грн. В зв`язку з індексацією нормативної грошової оцінки в 2017 році п. 9 та п. 11 викласти в такій редакції: п. 9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3 % і складає 43083, 27 грн. за рік.

Зазначена додаткова угода підписана орендодавцем - Чутівською селищною радою. Підпису орендаря - ОСОБА_1 додаткова угода не містить. Відповідних судових рішень на підтвердження дії такої додаткової угоди матеріали справи не містять, їх відсутність не заперечується заявником апеляційної скарги.

Таким чином, додаткова угода не є укладеною за взаємною згодою сторін, а тому її приписи не є змінами умов договору оренди від 04.12.2007.

Отже, податковий орган, який є не суб`єктом цивільно-правових відносин у цій справі, визначивши розмір орендної плати, який не встановлений договором оренди, діяв всупереч приписам чинного законодавства України.

Надаючи правову оцінку доводам податкового органу про продовження дії договору оренди від 04.12.2007 у відповідності до вимог ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки незважаючи на закінчення строку дії договору оренди, ОСОБА_1 продовжує користуватися земельною ділянкою, колегія суддів звертає увагу на фактичні обставини такого землекористування.

Пунктом 8 Договору оренди від 04.12.2007 визначено, що договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар, повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Згідно з пунктом 37 вказаного договору дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч.ч. 6, 8,11 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Отже, за приписами ст. 33 Закону України "Про оренду землі" додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Доказів укладення додаткової угоди до договору оренди матеріали справи не містять, як і не містять доказів оскарження відмови або наявного зволікання ОСОБА_1 в укладенні додаткової угоди.

Таким чином, доводи податкового органу щодо поновлення строку дії договору оренди, не підтверджені жодними належними доказами.

Також є необгрунтованими посилання заявника апеляційної скарги на правові висновки Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 811/1839/16, згідно яких фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів чинного законодавства, користування землею є платним.

З матеріалів справи встановлено, що на земельній ділянці, заборгованість з орендної плати за користування якою, нарахована податковим органом, знаходиться ангар, який належить ОСОБА_1 на праві власності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З огляду на викладені норми права, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Оскільки позивач є власником нежитлового приміщення, він, з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, зобов`язаний сплачувати земельний податок за користування земельною ділянкою під цим приміщенням (ангар).

Разом з тим, у даній справі податковим органом нараховано орендну плату за договором оренди землі від 04.12.2007, виходячи з розміру орендованої земельної ділянки, що слугувало підставою прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення. Доказів нарахування земельного податку за користування ОСОБА_1 земельною ділянкою у розмірі, визначеного під нежитловим приміщенням (ангаром), яке належить йому на праві власності, відповідачем не надано.

При цьому колегія суддів враховує вимоги ч. 2 ст. 77 КАС України, згідно яких суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскарженого рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В той же час необхідно відмітити, що податковий орган не втратив можливості здійснення нарахування податкового зобов`язання зі сплати земельного податку за користування земельною ділянкою, яка розташована під об`єктами нерухомості, які належать ОСОБА_1 .

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів, перевіривши оскаржуване податкове повідомлення-рішення №8905-0000 від 22.06.2017 на відповідність критеріям ст. 2 КАС України, дійшла висновку про безпідставність нарахування податковим органом ОСОБА_1 орендної плати за землю в сумі 32459, 77 грн. за договором оренди від 04.12.2007, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 та відсутність підстав для задоволенні позову Головного управління ДФС у Полтавській області.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 по справі № 816/1528/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 06.06.2019.