Справа № 823/2427/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/2427/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

позивача: ОСОБА_1 , представника позивача: ОСОБА_10 ;

представника відповідача: Желізняк Ю.В .

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування наказів та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якій з урахуванням заяв про зміну підстав позову від 26.12.2018 та від 28.12.2018 просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 22.05.2018 №1347 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_1»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 22.05.2018 №197 о/с «Про звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 - оперуповноваженого відділу кримінальної розвідки Головного управління Національної поліції в Черкаській області";

- поновити позивача на службі в поліції на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної розвідки Головного управління Національної поліції в Черкаській області з 22.05.2018;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (ідентифікаційний код юридичної особи - 40108667) на користь позивача (ідентифікаційний код - НОМЕР_2) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.05.2018 і до моменту фактичного поновлення на роботі;

- рішення в частині поновлення позивача на службі в поліції на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної розвідки Головного управління Національної поліції в Черкаській області допустити до негайного виконання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що його протиправно звільнено зі служби в поліції, оскільки відповідачем не доведено факту відсутності ОСОБА_1 21.05.2018 на службі. Крім того, станом на час винесення наказу про звільнення у відповідача не було рішення суду, яке набрало законної сили щодо керування ним транспортним засобом без посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб та у стані алкогольного сп`яніння, а згідно постанови апеляційного суду Черкаської області від 09.11.2018 у справі №712/5942/18 провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Також позивачем зазначено, що звільнення зі служби в поліції відбулось в період його тимчасової непрацездатності, а службове розслідування проведено за відсутності безпосереднього начальника позивача.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що звільнення позивача відбулося в момент його тимчасової непрацездатності, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність поліцейського № 557 від 22.05.2018 р., виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області». Про свою відсутність на роботі позивач повідомив свого безпосереднього керівника в телефонному режимі, що вчинено у відповідності до Типових правил внутрішнього службового розпорядку, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби 03.03.2016 р. № 50.

Зазначає, що службове розслідування було проведено з порушенням вимог Дисциплінарного Статуту ОВС та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України - без участі безпосереднього начальника порушника. У наказі Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 22.05.2018 р. № 1347 не наведено мотивів необхідності застосування відносно позивача крайнього заходу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ухвалено судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи. Так, 21.05.2018 р. позивач скоїв дії, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку, оскільки недотримання законодавства порушення норм професійної та службової етики, прогул одного робочого дня - мали місце та є несумісними з проходженням служби в поліції.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач проходив службу в поліції на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної розвідки Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Наказом ГУНП в Черкаській області від 21.05.2018 року №1344 «Про призначення та проведення службового розслідування» призначено службове розслідування за фактом скоєння оперуповноваженим відділу кримінальної розвідки ГУНП в Черкаській області капітаном поліції Кожушком Є.В. адміністративних правопорушень та порушення службової дисципліни.

В ході службового розслідування встановлено, що 20.05.2017 близько 23:56 год. біля будинку №33 по вул. Університетська в м. Черкаси працівниками УПП в Черкаській області ДПП НП України був зупинений автомобіль ACURA MDX, д.н. НОМЕР_1 під керуванням капітана поліції ОСОБА_1. Під час спілкування із ОСОБА_1 працівниками УПП в Черкаській області встановлено, що останній має явні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мовлення тощо. Крім цього, капітан поліції ОСОБА_1 не мав при собі посвідчення водія та поліса (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На вимогу патрульних поліцейських пройти в установленому порядку огляд на стан сп`яніння капітан поліції ОСОБА_1 , у присутності двох свідків, відмовився. У зв`язку з цим, 21.05.2018 о 00:50 год. відносно капітана поліції ОСОБА_1 , в присутності двох свідків, за порушення п. 2.5. Правил дорожнього руху України складено протокол серії БР №16449 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та за порушення п. 2.1. «а», «ґ» Правил дорожнього руху України винесено щодо позивача постанову серії ВР №069067 за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, службовим розслідуванням встановлено, що 21.05.2018 капітан поліції ОСОБА_1 був відсутній на службі, без поважної на те причини, тобто допущено прогул, що установлено службовим розслідуванням та відображено у висновку службового розслідування, зафіксовано відповідним актом.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, а саме, наказом ГУНП в Черкаській області від 22.05.2018 №1347, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення зі служби в поліції та наказом ГУНП в Черкаській області від 22.05.2018 №197 о/с звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності протиправності дій відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 в період його тимчасової непрацездатності та доведеності вчиненого ним дисциплінарного проступку.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» №580-ІV (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно зі ст. 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

У відповідності до частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України» (далі - Дисциплінарний статут).

Вказаним Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно зі ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до п. п. 6, 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Відповідно до п. 1 Розділу І Правил встановлено, що вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно із п. 1 Розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.

Пунктами 3 та 4 Розділу IV Правил передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Суд звертає увагу, що дотримання вищезазначених вимог Дисциплінарного статуту та Правил є обов`язком кожного поліцейського незалежно від того, перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

У відповідності до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою апеляційного суду Черкаської області від 09.11.2018 у справі №712/5942/18 провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Проте, з аналізу вказаної постанови вбачається, що Соснівським районним судом м.Черкаси під час розгляду справи №712/5942/18 досліджувалось лише питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення та можливості застосування до позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з цим, суд першої інстанції зазначив, що питання наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку внаслідок порушення останнім службової дисципліни, яке виявилось у непритаманній поліцейському поведінці та відмові у виконанні законних вимог патрульних поліцейських щодо проходження медичного огляду - не було предметом дослідження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 12 квітня 2018 року у справі №815/3636/15, поняття «дискредитація» перебуває у тісному зв`язку із поняттям «дотримання морально-етичних норм» та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті. Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівників органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого стягнення - звільнення зі служби. Дискредитація звання рядового та начальницького складу є окремою підставою для звільнення, яке не пов`язано із вчиненням адміністративного правопорушення та набрання чинності рішенням суду.

Наявність справи про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка проходить службу в органах внутрішніх справ, не виключає можливості застосування стосовно такої особи звільнення у зв`язку з дискредитацією звання рядового та начальницького складу у разі встановлення службовою перевіркою дій, що підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості і є несумісним з подальшим проходженням служби.

Також необхідно звернути увагу, що оскаржуваними наказами ОСОБА_1 притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, при цьому не з підстав скоєння ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а через вчинення ним дій, які є дисциплінарним проступком.

Крім того, ОСОБА_1 також було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення ним, зокрема вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, ч. 1 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Так, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.07.2018 у справі №712/6819/18, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 21.05.2018 серія ВР №069067.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що «відеозаписом зафіксовано, що після зупинки автомобіля ACURA MOX, р.н. НОМЕР_1 з автомобіля вийшов позивач з боку водійського крісла, будь-які інші особи не виходили з автомобіля, що спростовує покази свідка ОСОБА_6 , які також спростовуються тим, що також протягом розгляду справи, який тривав близько години, позивач не вказував на те, що автомобілем керував ОСОБА_6 чи інші конкретні особи, при цьому останньому роз`яснювались його процесуальні права, надавалась можливість запросити адвоката та неодноразово пропонувалось надати посвідчення водія, реєстраційний документ на ТЗ, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, однак вказані документи позивачем не були пред`явлені, чим порушені п.п. 2.1. А; 2.1. Б., 2.1. Г ПДР України».

Крім того, у матеріалах адміністративної справи №823/2427/18 (т. 1 , а.с. 117-119) також знаходяться аудіо-диски із відеофіксацією вищевказаної обставини щодо позивача.

Згідно ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, відповідно до п. 3 ст. 91 Закону України «Про Національну поліцію» для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.

Наказом ГУНП в Черкаській області від 12.08.2016 № 1395 «Про затвердження внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та робітників ГУНП в Черкаській області» затверджено внутрішній розпорядок дня, яким визначено початок робочих днів з понеділка по четвер - з 9.00 до 18.00 годин, п`ятниця - з 9.00 до 16.45 годин, обідня перерва - 13.00 до 13.45 годин.

Службовим розслідуванням встановлено, що 21.05.2018, а саме понеділок, капітан поліції ОСОБА_1 був відсутній на службі, без поважної на те причини, тобто допущено прогул, що установлено службовим розслідуванням та відображено у висновку службового розслідування, зафіксовано відповідним актом.

Крім того, згідно письмових пояснень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які перебували 21.05.2018 у добовому наряді (чергуванні) по охороні адміністративної будівлі Головного управління Національної поліції в Черкаській області - ОСОБА_1 до приміщення поліції цього дня не заходив.

Також т.в.о. начальника кримінальної розвідки відділу кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_9 у своїх поясненнях зазначив, що до нього 21.05.2018 зателефонував ОСОБА_1 та повідомив про невихід на роботу через сімейні обставини.

Отже, наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку внаслідок порушення останнім службової дисципліни, яке виявилось у непритаманній поліцейському поведінці, підтверджено наявними у матеріалах адміністративної справи доказами.

Посилання позивача на те, що службове розслідування проведено за відсутності його безпосереднього начальника судом першої інстанції не було взято до уваги, з огляду на нижчевикладене.

Згідно з ст. 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Пунктом 3.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 (далі - Інструкція) забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими особи РНС, стосовно якої призначено службове розслідування, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Як встановлено судом із матеріалів справи, службове розслідування щодо позивача, яке призначено наказом ГУНП в Черкаській області від 21.05.2018 року №1344, здійснювалось за участю безпосереднього начальника позивача - т.в.о. начальника кримінальної розвідки відділу кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_9 , зокрема в нього було відібрано пояснення по обставинам службового розслідування.

Разом з цим, Дисциплінарний статут та Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України не містять положень, що безпосередній начальник повинен входити до складу комісії з проведення службового розслідування.

Щодо посилання позивача, що його було звільнено під час перебування на лікарняному, то суд першої інстанції зазначив, що згідно листка тимчасової непрацездатності, виданого ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області», позивач з 22.05.2018 до 24.05.2018 перебував на лікарняному.

Разом з тим, згідно з поясненнями позивача, його представника та представника відповідача у судових засіданнях, про перебування ОСОБА_1 на лікарняному він не повідомляв кадрову службу ГУНП в Черкаській області, тому відповідач про такі обставини обізнаний не був.

Так, відповідно до розділу IV Типових правил внутрішнього службового розпорядку, затвердженого Наказом Національного агентства України з питань державної служби 03.03.2016 №50 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.03.2016 за №457/28587, державний службовець повідомляє про свою відсутність на роботі свого безпосереднього керівника у письмовій формі, засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом, які поширюються на позивача у спірних правовідносинах, оскільки за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, однак загальне трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному визначеному законі.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року №21-8а15.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що його було звільнено в період його тимчасової непрацездатності, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність поліцейського № 557 від 22.05.2018 р., виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області».

Порядок та умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі визначено Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою МОЗ від 13.11.2001 року №455 (надалі - Інструкція №455).

Відповідно до п.1.1. та п.1.2 Інструкції №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п.1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.

Згідно п.2.22 розділу ІІ Інструкції №455, тимчасова непрацездатність осіб рядового і начальницького складу засвідчується довідкою органу у сфері управління якого перебувають заклади охорони здоров`я. У разі вибору особою рядового і начальницького складу лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи довідка видається відповідно до пункту 1.9 розділу 1 цієї Інструкції.

В свою чергу, пунктом 1.9 розділу 1 Інструкції №455 передбачено, що листок непрацездатності (довідка) в амбулаторно-поліклінічних закладах видається лікуючим лікарем (фельдшером) переважно за місцем проживання чи роботи. У разі вибору особою лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, видаються за наявності заяви-клопотання особи, погодженої з головним лікарем обраного лікувально профілактичного закладу, або його заступником, засвідченої підписом та круглою печаткою лікувально-профілактичного закладу.

Також, у відповідності до п.п. 2.5-2.7 розділу ІІ Інструкції №455, листок непрацездатності у разі захворювання, травми, в тому числі й побутової, видається в день установлення непрацездатності, крім випадків лікування в стаціонарі. Особам, які звернулися за медичною допомогою та визнані непрацездатними по завершенні робочого дня, листок непрацездатності може видаватись, за їх згодою, з наступного календарного дня.

Особам, направленим фельдшером здоровпункту під час робочої зміни до лікувально-профілактичного закладу, листок непрацездатності видається з моменту звернення у здоровпункт у разі визнання їх тимчасово непрацездатними. Особам, не визнаним тимчасово непрацездатними, лікарем лікувально-профілактичного закладу видається довідка довільної форми з позначкою про час звернення до лікувально профілактичного закладу, а у випадку, коли працівник звертався в здоровпункт в нічну зміну, видається листок непрацездатності з часу звернення у здоровпункт до закінчення робочої зміни.

Колегія суддів зазначає, що випадок тимчасової непрацездатності може засвідчуватися видачею довідки про тимчасову непрацездатність із зазначенням порядкового номера та дати її видачі. При цьому в довідку слід вносити всі ті ж реквізити, що і в бланк листка непрацездатності, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Таким чином, оскільки надана позивачем довідка не відповідає формі, визначеній для листка непрацездатності, її не можна вважати документом, який би підтверджував тимчасову втрату його працездатності, а саме: в довідці не вказано військове звання позивача, місце проходження служби, причину тимчасової непрацездатності, час на який позивач звільняється від служби, з якого часу слід приступити до виконання обов`язків.

Таким чином, довідка, яка, на думку позивача, підтверджує поважність причини відсутності на роботі 21 травня 2018 року не відповідає встановленим вимогам чинного законодавства, а також констатує лише факт звернення позивача до медичного закладу, і не підтверджує його непрацездатність.

З контексту наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач без поважних причин був відсутній на роботі, що в свою чергу підтверджує правомірність та обґрунтованість спірних наказів, виданих ГУНП в Черкаській області.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що в наказі Головного управління Нацполіції в Черкаській області від 22.05.2018 р. № 1347 не мотивовано необхідність застосування відносно нього крайнього заходу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, оскільки це відноситься до дискреційних повноважень відповідача. До того ж закон не встановлює необхідність послідовного призначення стягнень від менш суворого до більш суворого.

Судова колегія також вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно послужного списку наявного в матеріалах справи на позивача неодноразово накладалося стягнення у вигляді зауваження, догани та суворої догани протягом 2011-2017 років.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що виходячи із фактичних обставин скоєного проступку начальником ГУНП застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, що є співмірним з встановленим дисциплінарним правопорушенням.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем вчинено дії, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку, що є несумісним із подальшим проходженням служби.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 30.05.2019 р.