Справа № 813/2495/17
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3540/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Бруновська Н.В.,

суддя Матковська З.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю представників:

відповідача - Дулебко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року (головуючий суддя Гулик Г.С., проголошено в м. Львів о 17:13:29, повний текст складено 21.02.19) у справі № 813/2495/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Стрийського міськрайонного суду Львівської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, зобов`язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, за затримку розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до Стрийського міськрайонного суду Львівської області (відповідач 1), Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області (відповідач 2), в якому просив суд: - визнати протиправним та скасувати наказ голови Стрийського міськрайонного суду Львівської області №83/К від 20.06.2017 про відрахування позивача зі штату Стрийського міськрайонного суду Львівської області з 20.06.2017, у зв`язку з припиненням повноважень судді; - зобов`язати Стрийський міськрайонний суд Львівської області поновити позивача на посаді судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області з 20.06.2017; - зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.06.2017 по дату поновлення його на посаді судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області; - зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 20.06.2017 по 30.06.3017; - зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області здійснити перерахунок нарахованих та недовиплачених сум заробітку та нарахувати і виплатити недовиплачену суму заробітку у розмірі 5957,48грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Вищої ради правосуддя від 06.06.2017 йому відмовлено у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області. На підставі вказаного рішення Вищої ради правосуддя від 06.06.2017 головою Стрийського міськрайонного суду Львівської області прийнято наказ №83/К від 20.06.2017 про відрахування позивача зі штату Стрийського міськрайонного суду Львівської області з 20.06.2017 у зв`язку з припиненням повноважень судді. Позивач вважає оскаржений наказ протиправним, оскільки його відраховано зі штату суду за відсутності, передбачених Конституцією України та Законом України «Про судоустрій та статус суддів», підстав для припинення повноважень судді.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року позов задоволено частково. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 20.06.2017 по 30.06.3017.

В задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу голови Стрийського міськрайонного суду Львівської області №83/К від 20.06.2017 «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду», зобов`язання Стрийського міськрайонного суду Львівської області поновити ОСОБА_1 на посаді судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області з 20.06.2017, зобов`язання територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.06.2017 по дату поновлення його на посаді судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області та зобов`язання територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області здійснити перерахунок нарахованих та недовиплачених сум заробітку та нарахувати і виплатити недовиплачену суму заробітку у розмірі 5957,48 грн. відмовлено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить в частині відмови в позові прийняти нове рішення, яким його позов задовольнити повністю. Апеляційна скарга фактично мотивована доводами позову.

Стрийській міськрайонний суд Львівської області подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зокрема посилається на безпідставність поданого позову, вважає що судом першої інстанції досліджено всі обставини спору. Просять в задоволені апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області скористалось своїм правом, та подало відзив на апеляційну скаргу. Відзив обґрунтований тим, що розділом ІІ Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах державної казначейської служби, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012 №309, визначено особливості організації роботи Казначейства, розпорядників бюджетних коштів щодо реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань. Так, розпорядники бюджетних коштів подають до відповідного органу Казначейства на паперових, а також на електронних носіях документи, зокрема, їх оригінали або копії, що підтверджують факт взяття бюджетного зобов`язання. Органи казначейства звіряють подані розпорядником підтверджуючі документи на предмет відповідності даних, що включені до таких. Враховуючи наведене, відповідач 2 зазначає, що здійснити розрахунок з позивачем безпосередньо в день звільнення не виявилось можливим. Окрім цього, вказує на те, що згідно з розрахунковим листом, виданим територіальним управлінням щодо нарахувань ОСОБА_1 за червень 2017 року загальна сума розрахункових коштів складає 79294,67 грн., яка включає в себе авансову виплату в розмірі 6450,00 грн. та заробітну плату в розмірі 72844,67 грн. Тому, позивач не врахував авансового платежу в розмірі 6450,00 грн. Просить у задоволені апеляційної скарги відмовити.

Представник Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області проти апеляційної скарги заперечує.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Указом Президента України 30.04.2010 №590/2010 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області строком на 5 років. Строк повноважень судді ОСОБА_1 закінчився 30.04.2015.

05.11.2014 позивач подав до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України заяву про рекомендацію для обрання його на посаду судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області безстроково.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13.10.2015 №428/бо-15 ОСОБА_1 визнано таким, що відповідає вимогам ст. 127 Конституції України та статтей 53, 64 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та рекомендований для обрання на посаду на посаду судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області безстроково.

За результатами попереднього розгляду рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13.10.2015 №428/бо-15 та матеріалів про обрання на посаду судді безстроково членом Вищої ради правосуддя складено висновок із пропозицією про відмову у внесенні такого подання.

Вища рада правосуддя, оцінюючи зазначені в сукупності факти та обставини, дійшла висновку про невідповідність ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики, а тому прийняла рішення від 06.06.2017 №1397/0/15-17 «Про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області».

На підставі ст.ст. 24, 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.47, 116 Кодексу законів про працю України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», рішення Вищої ради правосуддя від 06.06.2017 №1397/0/15-17 «Про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області» голова Стрийського міськрайонного суду Львівської області Бораковський В. М . прийняв наказ №83/К від 20.06.2017 «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду», яким відраховано суддю ОСОБА_1 зі штату Стрийського міськрайонного суду Львівської області з 20.06.2017 у зв`язку з припиненням повноважень судді.

Не погоджуючись з прийнятим наказом, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Для забезпечення незалежності судової системи рішення про звільнення суддів мають ухвалюватись з дотриманням справедливих процедур, які забезпечують об`єктивність і неупередженість та встановлені у національному законодавстві.

Відповідно до п. 18 Основних принципів ООН стосовно незалежності судових органів, ухвалених VII Конгресом ООН із запобігання злочинності та поводження з правопорушниками, що відбувся у Мілані з 26 серпня по 06 вересня 1985 року, та схвалених Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 40/32 від 29 листопада 1985 року та № 40/146 від 13 грудня 1985 року, судді можуть бути звільнені з посади тільки з причин їх нездатності виконувати свої обов`язки чи поведінки, невідповідної до посади, яку вони займають.

Тобто, для звільнення мають існувати серйозні підстави неналежної поведінки чи некомпетентності (п. 20 Зауважень загального порядку № 32 Комітету ООН з прав людини до статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права: Право на рівність перед судами і трибуналами та на справедливий суд, U.N. Doc. CCPR/C/GC/32, 23 серпня 2007 року) чи значне порушення визначених законом дисциплінарних правил або кримінально-правових норм (п. 50 Рекомендації CM/Rec(2010)12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність і обов`язки, ухваленої 17 листопада 2010 року).

Відповідно до ст. 128 Конституції України в редакції, що діяла на час призначення ОСОБА_1 на посаді судді (30.04.2010) і була чинною на час закінчення строку, на який його було призначено (30.04.2015), перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснюється Президентом України. Всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково, в порядку, встановленому законом.

Відповідно до Указу Президента України від 30.04.2010 №590/2010 ОСОБА_1 призначено на посаду судді вперше строком на 5 років. Після 30.04.2015 суддя ОСОБА_1 припинив здійснювати судочинство у зв`язку з відсутністю повноважень.

У підпункті 2 п. 16-1 П Розділу XV «Перехідні положення» передбачено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Такі судді можуть бути призначені на посаду судді в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 17 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності вказаним Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

П. 30 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 матеріали та рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про обрання суддів безстроково, щодо яких на день набрання чинності вказаним Законом Верховною Радою України рішення не прийнято, направляються Верховною Радою України до Вищої ради правосуддя протягом десяти днів з дня набрання ним чинності. Вища рада правосуддя на своєму засіданні у пленарному складі вирішує питання щодо кожного судді про його призначення або відмову у призначенні з одночасним поверненням матеріалів Вищій кваліфікаційній комісії суддів України.

Таким чином, повноваження ОСОБА_1, як судді, припинилися 30.04.2015 у зв`язку із закінченням строку, на який його призначено.

Матеріали та рекомендація Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про обрання ОСОБА_1 суддею безстроково направлено до Вищої ради правосуддя та передано члену Вищої ради правосуддя Малашенковій Т.М. для вирішення питання щодо призначення або відмови у призначенні його на посаду судді.

Правовий статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя регулюються Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 №1798-VIII. Відповідно до ст. 1 вказаного Закону Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону Вища рада правосуддя вносить подання про призначення судді на посаду.

Відтак, вирішення питання про призначення судді у разі закінчення строку, на який його призначено, віднесено до повноважень Вищої ради правосуддя, яка у встановленому законом порядку, може ухвалити рішення про призначення або відмову у призначенні судді безстроково.

Відповідно до положень ч.4 ст.37 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» Вища рада правосуддя може ухвалити рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду відповідно до п. 1 ч.19 ст. 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» тільки на підставі обґрунтованих відомостей, які отримані Вищою радою правосуддя в передбаченому законом порядку.

Згідно з ч. 19 ст. 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вища рада правосуддя може відмовити у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду виключно з таких підстав: 1) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням; 2) порушення визначеного законом порядку призначення на посаду судді.

Як передбачено п. 1 ч. 5 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується, зокрема, особливим порядком його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення та припинення повноважень.

Рішення Вищої ради правосуддя від 06.06.2017 №1397/0/15-17 «Про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області» мотивоване наявністю фактів, які не були предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в 2015 році, але свідчать про наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням (частина дев`ятнадцята статті 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII).

Підставами для такого висновку слугувало те, що ОСОБА_1 15.12.2016 став учасником події, інформація про яку розміщено в мережі Інтернет, та у зв`язку з якою працівниками поліції складено протокол про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху. За автомобілем під керуванням позивача на світлофорі зупинилася патрульна машина поліції, а коли увімкнулося зелене світло, водій не рушив. Підійшовши до машини, поліцейські відчули сильний запах алкоголю і виявили, що водій спить. На місці вказаної події складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу про адміністративні правопорушення (керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння). Суддя від проходження перевірки на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився. Під час події 15.12.2016 ОСОБА_1 від підписання протоколу про адміністративне правопорушення відмовився, не повідомив працівників поліції про вживання лікарських засобів, які знижують увагу та швидкість реакції. Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 06.04.2017 справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративною відповідальності закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Закону № 1402-VIII, який діяв до 30 вересня 2016 року, суддя звільнявся з посади у разі порушення ним присяги судді на підставі положень п. 5 ч. 5 ст. 126 Конституції України (у редакції, чинній до 30 вересня 2016 року).

За змістом ч. 2 ст. 97 вказаного Закону подання про звільнення судді з посади з підстав порушення присяги може бути внесено, зокрема, у разі, якщо суддя вчинив дії, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.

З набранням чинності 30 вересня 2016 року Закону України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) ст. 126 Конституції України, яка визначає перелік підстав для звільнення судді, викладено в новій редакції.

Пунктом 3 ч. 5 ст. 126 Конституції України та ст. 115 Закону № 1402-VIII установлено, що підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 109 Закону № 1402-VIII істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, факт допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя.

Вища рада правосуддя встановила обставини, які свідчать про невідповідність кандидата критерію доброчесності, професійної етики та є обставинами, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з призначенням вказаного судді на посаду, з огляду на те, що ОСОБА_1 заповнив у Декларації доброчесності судді за 2016 рік графу 22 «Мною не здійснювалися вчинки, що можуть мати наслідком притягнення мене до відповідальності» з відміткою «підтверджую» в той час, як йому було відомо про наявність у провадженні суду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Окрім цього із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 про місце роботи не повідомив, від проходження огляду на визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився. Вказані факти, на думку Вищої ради правосуддя також є обставинами, які викликають сумнів у законослухняності судді, є обставиною, що може негативно впливати на суспільну довіру до суддівського корпусу. Відтак, встановлені обставини, що негативно характеризують суддю ОСОБА_1, вказують на недотримання ним високих стандартів поведінки судді з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

З огляду на викладене, дії ОСОБА_1 розцінювались як порушення присяги, згідно з чинним законодавством охоплюються ознаками складу істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України та ст. 115 Закону № 1402-VIII підставами для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Згідно з п. 1 ч. 8 ст. 109 Закону № 1402-VIII дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується в разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді.

За змістом п. 1, 7 ч. 9 ст. Закону № 1402-VIII істотним дисциплінарним проступком, що є несумісним зі статусом судді може бути визнаний, зокрема, будь-який із таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі якщо суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 Закону № 1402-VIII під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.

У п. 3.4 рішення Конституційного суду України від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011 визначено, що дотримання суддею присяги - його конституційно визначений обов`язок. Таким чином, присяга судді має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового, конституційного зобов`язання судді.

Відповідно до п. 50 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів кожний окремий суддя повинен робити все можливе для підтримання судової незалежності на інституційному та особистому рівнях; судді повинні поводитися гідно при виконанні посадових обов`язків та в особистому житті; вони повинні виконувати свої обов`язки, не допускаючи проявів фаворитизму або дійсної чи видимої упередженості; судді повинні приймати свої рішення з урахуванням усіх моментів, важливих для застосування відповідних юридичних норм, та без урахування усіх питань, що не стосуються суті справи; вони повинні забезпечувати високий ступінь професійної компетентності.

Відповідно до статті 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ. Таким чином, після отримання рішення Вищої ради правосуддя від 06.06.2017 №1398/0/15-17 відповідач 1 за наявності достатніх підстав прийняв оскаржений наказ. Відсутність акта, на який посилається ОСОБА_1 , за вказаних обставин, не може свідчити сам по собі про протиправність оскарженого наказу.

Додатково суд зазначає, що ОСОБА_1 оскаржив в судовому порядку рішення Вищої ради правосуддя від 06.06.2017 №1397/0/15-17 «Про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області». Рішенням Верховного Суду від 14.05.2018 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вища кваліфікаційна комісія суддів України про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №800/274/17 (П/9901/398/18) апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.05.2018 залишено без задоволення, а рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.05.2018 залишено без змін.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наказ відповідача 1 №83/К від 20.06.2017 «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду» є правомірним та скасуванню не підлягає, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. У зв`язку з тим, що суд не знайшов підстав для визнання протиправним та скасування оскарженого наказу, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В частині заявленої позивачем вимоги щодо зобов`язати відповідача 2 здійснити перерахунок нарахованих та недовиплачених сум заробітку та нарахувати і виплатити недовиплачену суму заробітку у розмірі 5957,48грн., то як слідує з матеріалів справи, згідно з розрахунковим листом, виданим відповідачем 2, щодо нарахувань ОСОБА_1 за червень 2017 року, загальна сума розрахункових коштів складає 79294,67 грн., яка включає в себе авансову виплату в розмірі 6450,00 грн. та заробітну плату в розмірі 72844,67 грн. Відтак, ОСОБА_1 не врахував отриманий ним авансовий платіж в розмірі 6450,00 грн.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При цьому апеляційний суд вважає за можливе застосувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00 від 18 липня 2006 року, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, пункт 58), відповідно до якої принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» серія A. 303-A від 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Рішення прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року у справі № 813/2495/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 05 червня 2019 року.