Справа № 2040/8132/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 р.Справа № 2040/8132/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представників сторін : позивача - Лимар О.В., Мазепи Г.Б., відповідача - Гончаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 13.12.18 року по справі № 2040/8132/18

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Головне управління Держпраці у Харківській області

про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області (далі по тексту - ГУ Держпраці у Харківській області, відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко Олени Миколаївни №ХК0322/292/3НД/СП-ФС від 14.06.2018 року про накладення на ОСОБА_1 уповноваженими посадовими особами штрафу у розмірі 372300,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 по справі № 2040/8132/18 у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 по справі № 2040/8132/18, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що на позивача було накладено штраф оскаржуваною постановою на підставі ст.259, абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП за недопущення посадової особи відповідача до здійснення державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю. Виходячи зі змісту наказу ГУ Держпраці у Харківські області «Про зміни до наказу» від 02.05.2018 №01.01-07/389 та направлення, перевірка повинна була проводитися саме з питань додержання законодавства про працю, а не з питань виявлення порушень щодо фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. Відповідальність за недопуск до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю передбачена абз.6 ч.2 ст.265 КЗпП України (а не абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України, як зазначено в оскаржуваній постанові) у вигляді штрафу у трикратному розмірі заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, яка є значно меншою, ніж відповідальність за порушень щодо фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, передбачена абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України (100-кратний розмір мінімальної заробітної плати). При цьому, оскільки інспекційне відвідування, яке мало бути проведено 03.05.2018, планувалось з питань додержання законодавства про працю, в силу п.8 Порядку проведення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ № 295 від 26.04.2017 (далі по тексту - Порядок № 295) відповідач мав завчасно повідомити позивача про намір провести позаплановий захід. Однак, позивач не повідомлявся про проведення інспекційного відвідування, яке призначалось на 03.05.2018, тому відсутність позивача за місцезнаходженням під час здійснення інспекційного відвідування посадовими особами ГУ Держпраці у Харківській області 03.05.2018, про яке він не був завчасно повідомлений, неможливо кваліфікувати як недопуск до перевірки. Крім того, позивач з об`єктивних причин не міг прибути за вимогою посадових осіб ГУ Держпраці у Харківській області за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (Харківська область, Лозівський район, с. Уплатне), оскільки перебував в іншій області (у м. Дніпрі та м. Новомосковську), що не було враховано судом першої інстанції. Вказує, що жодної вимоги ГУ Держпраці у Харківській області про надання документів ФОП ОСОБА_1 не отримував. Відповідачем доказів протилежного не надано, а отже, не доведено наявності у позивача умислу на вчинення дій, відповідальність за які передбачена абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП - недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні.

Вказав, що відповідно до приписів Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі по тексту - Порядок №509), у разі відсутності особи при розгляді її справи, останню може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу, що підтверджує вчасне сповіщення контролюючим органом позивача про час і місце ї розгляду справи у передбачені строки. Надані відповідачем роздруківки з сайту Укрпошта вказують лише про направлення повідомлення, а не про його отримання. Вказує, що при призначенні до розгляду справи щодо накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 відповідачу було відомо, що юридична адреса позивача не забезпечує з ним зв`язок, оскільки жодного рекомендованого листа з актами про неможливість проведення інспекційного відвідування та вимогами про надання документів позивачем не було отримано. Однак, відповідачем не було враховано цієї обставини та не повідомлено позивача про розгляд справи телефонограмою, незважаючи на те, що відповідачу був відомий номер телефону позивача, який забезпечував з ним зв`язок.

Стверджує, що штраф на підставі абз. 7 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю може бути накладений лише за недопущення до проведення перевірки, а не інспекційного відвідування.

Врахровуючи викладене, вважає, що оскаржувана постанова заступника начальника ГУ Держпраці у Харківській області №ХК0322/292/3НД/СП-ФС від 14.06.2018 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 372300,00 грн. є протиправною, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 по справі № 2040/8132/18 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Вказав, що інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 було проведено на підставі пп.3 п.5 Порядку № 295 за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами розгляду інформації, отриманої, зокрема, від ГУ ДФС у Харківській області щодо порушень вимог законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 Відповідно до наказу № 01.01-07/389 від 02.05.2018, предметом здійснення державного заходу контролю у формі інспекційного відвідування є здійснення контролю за додержанням позивачем законодавства про працю. Стверджує, що фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору є одним із питань законодавства про працю. Отже, з огляду на норми ч.2 ст.12 Конвенції МОП № 81 від 1947 року, п.8 Порядку № 295, встановлення порушення в питаннях фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору не передбачає обов`язку попереднього повідомлення про проведення інспекційного відвідування. Пояснив, що за результатами виходу інспекторів праці за адресою ФОП ОСОБА_1 , зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було виявлено відсутність позивача за вказаною адресою. В ході телефонної розмови з ФОП ОСОБА_1 . державним інспектором праці було повідомлено позивача про проведення інспекційного відвідування, його предмет, роз`яснено права, передбачені Порядком № 295, а також запропоновано скористатись своїм правом бути присутнім під час проведення інспекційного відвідування. Однак, за вказаною вище адресою позивач не з`явився, у зв`язку з чим 03.05.2018 інспектором праці було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування та вимогу про надання документів до 14.05.2018. В подальшому, у зв`язку з невиконанням ФОП ОСОБА_1 зазначеної вимоги про надання документів, 14.05.2018 та 22.05.2018 відповідачем було складено акти про неможливість проведення інспекційного відвідування та вимогу про надання документів. Зазначені акти та вимоги надсилались позивачеві рекомендованими поштовими відправленнями за адресою : АДРЕСА_5 . Оскільки вказана адреса є зареєстрованою адресою позивача згідно з ЄДРПОУ, інспектор праці мав усі підстави вважати, що вказана адреса є належною адресою для листування з позивачем та забезпечує зв`язок з адресатом. Фактичне неотримання актів та вимог адресатом в час, необхідний для виконання вимог, не залежить від відправника та не свідчить про протиправність оскаржуваної постанови. Зазначив, що позивачем до 31.05.2018 не було виконано вимогу інспектора праці від 22.05.2018 про надання документів, тобто, створено перешкоду у здійсненні інспекційного відвідування, а саме не надано до ГУ Держпраці у Харківській області запитуваних документів, у зв`язку з чим відносно позивача було призначено розгляд справи про накладення штрафу. Пояснив, що відповідачем, у відповідності до п.6 Порядку № 295, ФОП ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення за вказаною вище адресою. При цьому, у разі направлення повідомлення рекомендованим поштовим відправленням законодавець визначає належним способом повідомлення саме направлення, цей спосіб не покладає на відправника обов`язку вручення. Можливість повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу засобом телефонного зв`язку, на що посилається позивач, Порядком № 509 не передбачено. Відповідно доданих офіційного сайту Укрпошти, рекомендоване поштове відправлення з повідомленням (штрих-код 315) ще станом на 02.06.2018 знаходилось у точці видачі/доставки, тобто, за місцем обслуговування позивача.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу № 01.01-07/389 від 02.05.2018 та направлення № 01.01-94/02.03/733 від 02.05.2018 фахівцям ГУ Держпраці у Харківській області доручено проведення інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю ФОП ОСОБА_1

03.05.2018 фахівцями ГУ Держпраці у Харківській області здійснено спробу проведення інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку із неможливістю проведення інспекційного відвідування складено акт № ХК0322/292/НД від 03.05.2018 та вимогу № ХК0322/292/НП від 03.05.2018 про зобов`язання надати документи у строк до 14.05.2018 до 10:00 год.

У зв`язку із невиконанням ФОП ОСОБА_1 вимоги № ХК0322/292/НП від 03.05.2018, фахівцями контролюючого органу складено Акт № ХК0322/292/2НД від 14.05.2018 та вимогу № ХК0322/292/2ПД від 14.05.2018 про зобов`язання надати документи у строк до 22.05.2018 до 11:00 год.

22.05.2018 у зв`язку з невиконанням ФОП ОСОБА_1 вимоги від 14.05.2018 фахівцями ГУ Держпраці у Харківській області складено акт № ХК0322/292/3НД та вимогу № ХК0322/292/3ПД про зобов`язання надати документи у строк до 31.05.2018 до 11:00 год.

У подальшому, Головним управлінням Держпраці у Харківській області було направлено ФОП ОСОБА_1 повідомлення № 0114 від 01.06.2018 року про розгляд справи про накладення штрафу, призначений на 14.06.2018 об 11:30 год.

14.06.2018 заступником начальника ГУ Держпраці у Харківській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК/0322/292/3НД/СП-ФС від 14.06.2018 за ненадання документів, зазначених у вимозі № ХК0322/292/3ПД від 22.05.2018, накладено штраф на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 372300,00 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом про її оскарження.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови про накладення штрафу, оскільки оскаржувана постанова винесені відповідачем з дотриманням встановленої законом процедури та за наявності фактичних підстав, а саме, у зв`язку з невиконанням позивачем вимог ГУ Держпраці у Харківській області про надання документів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Згідно з частиною першою статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 (далі по тексту - Положення № 96) встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з підпунктом 6 пункту 4 зазначеного Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 цього Положення № 96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (далі по тексту - Порядок № 295).

Пунктом 2 вказаного Порядку № 295 (чинного на час виникнення спірних відносин, а саме до 14.05.2019) встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Згідно з пунктом 11 Порядку № 295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Пунктами 19, 20 Порядку № 295 передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону України від 05 квітня 2007 року №877-ІV "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі по тексту - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема Законом України від 8 вересня 2004 року №1985-ІV "Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" та Законом України від 08.09.2004 №1986 "Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві".

Як встановлено частиною п`ятою статті 2 Закону № 877, такий державний нагляд (контроль) здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, із забезпеченням дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 1, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Так, Закон № 877 містить вичерпний перелік норм, дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Правова позиція, щодо розмежування дії норм Закону №877 та Порядку №295, знайшла своє відображення в рішенні Касаційного адміністративного суду в складі Верховного суду від 22.03.2018 по справі № 697/2073/17.

Колегія суддів зазначає, що загальні правила застосування відповідальності до суб`єкта господарювання встановлені частиною 1 статті 265 КЗпП України, згідно з якою посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством у випадку, якщо вони винні у порушенні законодавства про працю. Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, штраф на позивача накладено на підставі абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Як передбачено положеннями абз.2, 6, 7 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі :

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України);

недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (абз.6 ч.2 ст.265 КЗпП України);

вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України).

Колегія суддів зазначає, що відповідальність згідно з абз. 7 ч. 2 ст.265 КЗпП України настає у випадку встановлення складу наступних правопорушень:

- недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю та/або створення перешкод у її проведенні.

Як стверджує відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, підставою для застосування до позивача санкцій було невиконання вимоги про надання документів від 22.05.2018 № ХК0322/292/3ПД, чим створено перешкоди у здійсненні інспекційного відвідування, а саме не надано до ГУ Держпраці у Харківській області запитуваних документів.

У своїх письмових поясненнях відповідач зазначає, що вимога від 22.05.2018 № ХК0322/292/3ПД була направлена позивачеві рекомендованим поштовим відправленням зі штрих-кодом № 123.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, згідно з даними електронного ресурсу «Укрпошта» щодо відстеження вручення рекомендованого листа № 123, станом на 24.05.2018 зазначено : в колонці «місце виконання операції» - «Уплатне», в колонці «операція» - «відправлення до відділення зв`язку».

На вимогу суду апеляційної інстанції відповідачем було надано копію конверту зі штрих-кодом 123, направленого на адресу ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_5 (а.с.201).

Зазначений конверт повернувся без вручення адресату з відміткою пошти «причина повернення - за закінченням встановленого строку зберігання». Зазначена відмітка проставлена 09.06.2018.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 зазначену вище вимогу від 22.05.2018 не отримував, у зв`язку з чим ненадання документів, перелік яких наведений у вимозі, неможливо кваліфікувати як створення перешкод у проведенні інспектування.

Однак, виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, відповідач під час розгляду справи про накладення штрафу на позивача, не пересвідчився, чи була отримана вказана вище вимога станом на 31.05.2018 (дата, зазначена у вимозі, до якої необхідно надати документи) та на 14.06.2018 (дата розгляду справи), що призвело до передчасного висновку про наявність у діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови № ХК0322/292/3НД/СП-ФС від 14.06.2018, відповідач, приймаючи рішення про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 з посиланням на наявність в діях позивача зазначеного вище порушення, виходив з наступних обставин.

03.05.2018 інспекторами праці ОСОБА_3 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснено вихід за фактичною адресою ведення підприємницької діяльності позивача: АДРЕСА_7 для проведення заходу державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування.

Під час здійснення заходу державного нагляду (контролю) інспекторами при відвідуванні території ферми, було встановлено двох осіб, які ремонтували трактор. На прохання інспекторів праці надати пояснення щодо особистих даних вони відмовилися, але пояснили, що працюють на позивача, та надали телефонний номер останнього. В телефонній розмові інспекторами праці було запропоновано позивачу під`їхати на ферму для проведення інспекційного відвідування та були роз`яснені права об`єкта відвідування під час спроби проведення інспекційного відвідування, але позивач, вислухавши інспекторів праці, відмовився приїхати до ферми та поклав слухавку.

Після цього, інспекторами праці було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 03.05.2018 № ХК0322/292/НД, а також вимога про надання документів за №ХК0322/292/НД від 03.05.2018, зі строком виконання до 10:00 год. 14.05.2018, чим було призупинено проведення інспекційного відвідування.

03.05.2018 зазначені акт та вимога були направлені ФОП ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням зі штрих-кодом №901.

Згідно з даними електронного ресурсу «Укрпошта» щодо відстеження вручення рекомендованого листа № 123, станом на 05.05.2018 зазначено : в колонці «місце виконання операції» - «Уплатне», в колонці «операція» - «відправлення до відділення зв`язку».

14.05.2018 запитувані документи до ГУ Держпраці у Харківській області надані не були, у зв`язку з чим інспекторами праці було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ХК0322/292/2ПД від 14.05.2018 та вимогу про надання документів №ХК0322/292/2ПД від 14.05.2018 зі строком виконання до 11:00 год. 22.05.2018.

14.05.2018 вказані акт та вимога від 14.05.2018 були направлені на юридичну адресу ФОП ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням зі штрих-кодом № №859, разом із направленням на проведення інспекційного відвідування від 02.05.2018.

Згідно з даними електронного ресурсу «Укрпошта» щодо відстеження вручення рекомендованого листа № 859, станом на 15.05.2018 зазначено : в колонці «місце виконання операції» - «Уплатне», в колонці «операція» - «відправлення до відділення зв`язку».

22.05.2018 відповідачу не було надано документів, зазначених у вимозі від 14.05.2018, у зв`язку з чим інспекторами праці було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ХК0322/292/ЗНД від 22.05.2018 та вимогу про надання документів №ХК0322/292/3ПД від 22.05.2018 зі строком виконання - до 11:00 год. 31.05.2018.

Вказані вище акт та вимога були направлені рекомендованим поштовим відправленням зі штрих-кодом №123.

Згідно з даними електронного ресурсу «Укрпошта» щодо відстеження вручення рекомендованого листа № 123, станом на 24.05.2018 зазначено : в колонці «місце виконання операції» - «Уплатне», в колонці «операція» - «відправлення до відділення зв`язку».

31.05.2018 об 11:00 год. до ГУ Держпраці у Харківській області не були надані документи, що запитувались у вимозі від 22.05.2018.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується відповідачем по справі, що про проведення інспекційного відвідування 03.05.2018 ФОП ОСОБА_1 не повідомлявся.

Також представником відповідача зазначено, що ані позивача, ані його уповноваженої особи на місці інспектування 03.05.2018 не було.

Враховуючи, що дії щодо недопущення до проведення інспекційного відвідування або створення перешкод у його проведенні можуть бути виключно умисними, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність ФОП ОСОБА_1 або його уповноваженої особи 03.05.2018 на місці проведення інспектування, про яке позивач не був повідомлений, неможливо кваліфікувати як порушення, відповідальність за яке передбачена абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України.

З приводу ненадання позивачем документів на вимоги ГУ Держпраці у Харківській області від 03.05.2018, 14.05.2018 та 22.05.2018, колегія суддів зазначає, що жодна з цих вимог не були вручені позивачу по справі.

Так, згідно з наявними в матеріалах справи витягами з офіційного веб-сайту Укрпошти, поштове відправлення зі штрих-кодом № 901 станом на кінцеву дату строку виконання вимоги - 14.05.2018 - не було вручене позивачеві та знаходилось у поштовому відділенні, 31.05.2018 було повернуто поштою за зворотною адресою у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Поштове відправлення зі штрих-кодом № 859 станом на кінцеву дату строку виконання вимоги - 22.05.2018 - не було вручене позивачеві та знаходилось у поштовому відділенні, 07.06.2018 було повернуто поштою за зворотною адресою у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Поштове відправлення зі штрих-кодом № 123 станом на кінцеву дату строку виконання вимоги 31.05.2018 - не було вручене позивачеві та знаходилось у поштовому відділенні, 11.06.2018 було повернуто поштою за зворотною адресою у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Враховуючи викладене, у строки, що встановлювались інспекторами праці у вимогах для надання документів (14.05.2018, 22.05.2018 та 31.05.2018), зміст вимог про надання документів не був відомим позивачу.

Як вбачається з вказаних витягів з офіційного веб-сайту Укрпошти, станом на дату прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу - 14.06.2018 - на офіційному веб-сайті Укрпошти була наявна інформація про те, що поштові відправлення № 859, № 123 повернулись на адресу ГУ Держпраці у Харківській області без вручення адресату, про що свідчать рух вказаних поштових відправлень у зворотному напрямку, який простежується за номерами відділень Укрпошти, та відмітки поштового відділення 61022 (з якого вони відправлялись відповідачем) «відправлення вручено за довіреністю» від 08.06.2018 та 12.06.2018.

Поштове відправлення № 901 з вимогою від 03.05.2018 було 31.05.2018 повернуто за зворотною адресою у зв`язку із закінченням терміну зберігання та станом на 18.06.2018 знаходилось у поштовому відділенні 61399 м. Харкова.

Отже, згідно з витягами з офіційного веб-сайту "Укрпошта", інформація якого наявна у відкритому доступі, на момент прийняття Головним управлінням Держпраці у Харківській області постанови про накладення штрафу №ХК0322/292/3НД/СП-ФС від 14.06.2018, у відповідача була наявна інформація про неотримання позивачем вимоги про надання документів.

Колегія суддів зауважує, що стверджувати про невиконання вимоги про надання документів, можливо лише тоді, коли відповідна вимога, вручена своєчасно і особа має реальну можливість її виконати.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.05.2018 р. у справі №810/3188/17.

Загальний зміст терміну "повідомлення" включає в себе не тільки направлення відомостей у письмовому вигляді, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) у рішенні від 27.06.2017р., по справі "Лазаренко та інші проти України" постановив, що національними судами було порушено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі за текстом - Конвенція в усіх відмінках), де визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ у своєму рішенні, вказуючи на порушення Україною п. 1 ст. 6 Конвенції, виходив з того, що національне законодавство України містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін процесу про ключові процесуальні дії і дотримання таким чином принципу рівності сторін та зберігання відповідної інформації, оскільки загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу.

У п. 37 цього рішення ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Разом з тим, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.

Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 2а-4552/11 від 07.02.2018 року.

Також, ЄСПЛ в п. 88 рішення по справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013р., заява № 21722/11 констатував, що адміністративний або парламентський орган може вважатися "судом" у матеріально-правовому значені цього терміну, а тому розгляд справ таким органом має відбуватись з дотриманням процесуальних гарантій закріплених Конвенцією.

У справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року, заява №29979/04, (пункт 71) Європейським судом з прав людини викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень та розкрито елементи змісту "доброго врядування". Зокрема, зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не повинні виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при складанні актів про неможливість проведення інспекційного відвідування від 03.05.2018 № ХК0322/292/НД, №ХК0322/292/2ПД від 14.05.2018 та №ХК0322/292/ЗНД від 22.05.2018, а також при прийнятті оскаржуваної постанови від 14.06.2018 відповідач був зобов`язаний за допомогою об`єктивних відомостей пересвідчитись в тому, що станом на дати, зазначені у вимогах як кінцевий термін їх виконання - 14.05.2018, 22.05.2018 та 31.05.2018 позивач отримав вимогу і мав час для її виконання.

В даному випадку, оскільки позивач не отримав вимоги про надання документів, невиконання даних вимог у зазначені в них строки не може бути підставою для притягнення його до відповідальності.

Колегія суддів відхиляє посилання представника відповідача на те, що фактичне неотримання рішень адресатом не залежить від відправника та не свідчить про протиправність оскаржуваного рішення, оскільки сам лише факт надходження відправлень до відділення поштового зв`язку с. Уплатне 05.05.2018, 15.05.2018 та 24.05.2018 не свідчить про обізнаність позивача щодо його надходження та можливість отримати відповідне поштове відправлення у вказані дати.

14.05.2018, 22.05.2018 та 31.05.2018 інспекторами праці складено акти в яких зазначено про неможливість проведення інспекційного відвідування у зв`язку зі створенням перешкод у діяльності інспектора праці, а саме ненадання для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законоадвством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, їх заврених копій або витягів.

В той же час, як встановлено судом апеляційної інстанції, інспектори праці 14.05.2018, 22.05.2018 та 31.05.2018, маючи об`єктивну можливість перевірити факт отримання/неотримання вимоги, цього не зробили.

Колегія суддів зауважує, що всі вказані вище вимоги направлялись за однією й тією самою адресою - АДРЕСА_5 .

Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач фактично мешкає за адресою : АДРЕСА_6 , яка відрізняється від вищезазначеної адреси місця його реєстрації.

З посиланням на п.4 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації про Єдиного державного демографічного реєстру», відповідач стверджує, що оскільки вказана вище адреса є адресою реєстрації провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 та єдиною адресою реєстрації місця його проживання, ця адреса є належною адресою для листування з позивачем, яка забезпечує зв`язок з адресатом.

Разом з тим, тричі не отримавши повідомлення про вручення позивачу поштового відправлення, направленого за вказаною адресою, інспектори праці повинні були зрозуміти, що вказана адреса не забезпечує зв`язку з адресатом, та вжити інших заходів щодо отримання від позивача документів та забезпечення проведення інспекційного відвідування.

При цьому, в їх розпорядженні був телефонний номер ФОП ОСОБА_1 , який забезпечував зв`язок з останнім, та надавав можливість встановити дійсну адресу позивача, однак, відповідач цим не скористався.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів не вбачає винних дій з боку позивача щодо ненадання відповідачу документів, перелік яких наведений у вимогах про надання документів № ХК0322/292/НП від 03.05.2018, № ХК0322/292/2ПД від 14.05.2018, № ХК0322/292/3ПД від 22.05.2018, оскільки позивач не мав можливості виконати вимогу відповідача, адже строки надання запитуваних документів закінчилися до того моменту, як позивач ознайомився зі змістом даної вимоги.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав стверджувати, що позивач створював будь-які перешкоди у проведенні інспекційного відвідування.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено наявність складу правопорушення, передбаченого абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, в діях позивача.

Колегія суддів зазначає, що перешкоди у проведенні перевірки чи інспекційного відвідування повинні полягати в певних діях чи бездіяльності. Ці дії повинні бути винними, а відповідно особа повинна усвідомлювати скоєне ним правопорушення чи допускати їх створення, внаслідок навмисного не отримання певних документів (кореспонденції).

Притягуючи особу до відповідальності, орган Держпраці повинен встановити склад порушення, в тому числі винність дій.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач не був обізнаним ані з тим, що 03.05.2018 буде проведено інспектування, ані з тим, що йому потрібно виконати вимоги про надання документів № ХК0322/292/НП від 03.05.2018, № ХК0322/292/2ПД від 14.05.2018, № ХК0322/292/3ПД від 22.05.2018, як до терміну, зазначеного у вимогах для їх виконання, так і до розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки відповідні докази в матеріалах справи відсутні.

Притягуючи позивача до відповідальності, суб`єкт владних повноважень не пересвідчився щодо обізнаності позивача та наявності в нього реальної можливості вчинити дії щодо забезпечення проведення інспектування та виконання вимоги про надання документів, однак, цього не зробив, у зв`язку з чим доводи відповідача про наявність фактичних підстав для накладення на позивача штрафу за абз.7 ч.2 ст.265 КЗПП України є помилковими.

Надаючи оцінку дотриманню процедури розгляду справи про накладення штрафу відносно ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої винесено оскаржувану постанову, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 (далі по тексту - Порядок № 509), справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

За приписами п.6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду (п.7 Порядку № 509).

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення № 0114 від 01.06.2018 року про розгляд справи про накладення штрафу, призначений на 14.06.2018 об 11:30 год., було направлено ФОП ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням зі штрих-кодом 15, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ "Укрпошта" та описом вкладення (а.с. 89).

Згідно з даними офіційного веб-сайту Укрпошти, наявними в матеріалах справи (а.с.105), станом на час розгляду справи - 14.06.2018 - вказане поштове відправлення не було вручено адресату, та 16.06.2018 було повернуте за зворотною адресою у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Як зазначалось вище, адреса, за якою направлялось повідомлення, не забезпечувала зв`язку з адресатом.

Разом з тим, пунктом 6 Порядку № 509 прямо передбачено можливість повідомлення суб`єктів господарювання та роботодавця про розгляд справи телефонограмою.

З огляду на приписи п.6 Порядку № 509, відповідач, будучи обізнаним, що адреса реєстрації не забезпечує поштового зв`язку з адресатом, повинен був за 5 днів до призначеного розгляду справи пересвідчитися у тому, що позивач повідомлений про розгляд справи, призначений на 14.06.2018, виявити відсутність належного повідомлення та повідомити ФОП ОСОБА_1 телефонограмою за телефоном, наявним у інспекторів праці, з яким останні спілкувалися з позивачем 03.05.2018.

Однак, відповідачем цього зроблено не було, та розглянуто справу про накладення штрафу за відсутності позивача або його уповноваженого представника та за відсутності доказів належного повідомлення ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи відносно нього.

З огляду на викладене, колегія суддів констатує, що відповідачем у спірних відносинах не було дотримано вимог Порядку № 509, чим позбавлено позивача права подавати пояснення, докази та клопотання з приводу порушення, яке йому інкримінувалося.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова №ХК0322/292/3НД/СП-ФС від 14.06.2018 винесена відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для її прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені КЗпП України та Порядком № 509, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України порушення норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладене вище, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 по справі № 2040/8132/18 є таким, що прийняте з порушенням вимог матеріального права, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.139 КАС України).

Згідно з наявною в матеріалах справи квитанцією № 24 від 25.09.2018 (а.с.3), позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 1762,00 грн. При подачі апеляційної скарги, згідно з квитанцією № 3 від 04.01.2018, яка міститься в матеріалах справи (а.с.127), судовий збір в сумі 2643,00 грн.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 4405 грн.

Разом з тим, судові витрати в розмірі 528 грн. у вигляді судового збору за подання заяви про забезпечення позову, не підлягають стягненню на користь позивача, оскільки ухвалою Харківського окружного адміністративного суду у задоволенні зазначеної заяви було відмовлено, вказана ухвала позивачем оскаржена не була і судом апеляційної інстанції не скасована.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 року по справі № 2040/8132/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місце реєстрації : АДРЕСА_5 , місце проживання : АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Алчевських, 40, ) про визнання протиправною та скасування постанов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко Олени Миколаївни №ХК0322/292/3НД/СП-ФС від 14.06.2018 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 372300,00 грн.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місце реєстрації : АДРЕСА_5 , місце проживання : АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Алчевських, 40, ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4405 (чотири тисячі чотириста п`ять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 04.06.2019 року