Справа № 240/4929/18
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/4929/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

04 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

позивача: ОСОБА_1 ;

представника позивача: Шахрая М.І.;

представника відповідача: Лісного В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення,

В С Т А Н О В И В :
в жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 10.07.2015 № 130 із змінами, внесеними наказом начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 06.07.2016 № 124, щодо призупинення виплати грошового забезпечення з 30.06.2015;

- зобов`язати Центр оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період з 30 червня 2015 року по 29 червня 2016 року за посадою начальника адміністративної групи Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 10.07.2015 № 130 із змінами, внесеними наказом начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 06.07.2016 № 124, щодо призупинення виплати грошового забезпечення полковнику ОСОБА_1 з 30.06.2015;

- зобов`язано Центр оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 30 червня 2015 року по 28 червня 2016 року за посадою начальника адміністративної групи Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю;

- рішення звернуто до негайного виконання в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що відповідач діяв у відповідності до вимог Положення, Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також на виконання вимог п.п.34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, яким передбачено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника адміністративної групи в Центрі оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України.

Наказом начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 14.05.2015 № 94 полковнику ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку на 45 діб з 13 травня 2015 року по 27 червня 2015 року (а.с.129).

Після щорічної відпустки 30.06.2015 полковник ОСОБА_1 не прибув на службу до військової частини.

Полковником ОСОБА_2 подано рапорт про те, що 30.06.2015 на ранковому шикуванні був відсутній полковник ОСОБА_1 , який повинен був повернутися з чергової відпустки за 2015 рік 28 червня 2015 року (а.с.130).

Наказом начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 30.06.2015 № 121 підполковнику ОСОБА_3 , в термін до 06.07.2015, доручено провести службове розслідування по факту неприбуття з щорічної основної відпустки за 2015 рік полковника ОСОБА_1 (а.с.91).

Зі змісту акту службового розслідування від 09.07.2015 № 518 встановлено, що службове розслідування було призначене на підставі рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника відділу узагальнення і аналізу Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України полковника ОСОБА_2 , щодо неприбуття з щорічної основної відпустки за 2015 рік начальника адміністративної групи Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України полковника ОСОБА_1 від 30.06.2015. В розділі пропозицій вказано про закінчення проведення службового розслідування, рішення щодо подальшого проходження служби полковником ОСОБА_1 прийняти після появи його на службі. Підготувати до Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку, військової прокуратури Житомирського гарнізону, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області повідомлення про вчинення злочину для внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань. На підставі п.п.34.4. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, призупинити виплату грошового забезпечення начальнику адміністративної групи Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України полковнику ОСОБА_1 з дня самовільного залишення військової частини та поновити з дня його повернення на службу (а.с.92-95).

На підставі вказаного акту службового розслідування пунктом 2 наказу начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 10.07.2015 № 130 полковнику ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину або місце служби на строк понад 10 діб призупинено виплату грошового забезпечення з 30 червня 2015 року відповідно до п.п.34.4. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 (а.с.55).

Відповідно до наказу начальника Центру оперативних стандартів та методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 06.07.2016 № 124 пункт 2 наказу начальника Центру оперативних стандартів та методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 10.07.2015 № 130 викладено в наступній редакції: відповідно до п.п.34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, полковнику ОСОБА_1 , начальнику адміністративної групи Центру оперативних стандартів та методики підготовки Збройних Сил України, який самовільно залишив військову частину або місце служби на строк понад 10 діб призупинено виплату грошового забезпечення з 30 червня 2015 року (а.с.90).

Вважаючи, що наказом від 06.07.2016 № 124 ОСОБА_1 протиправно призупинено виплату грошовою забезпечення з 30 червня 2015 року, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні правові підстави для призупинення виплати грошового забезпечення позивачу, оскільки з 30.06.2015 по 10.05.2016 він перебував на лікуванні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII, із змінами (далі - Закон № 2232-XII).

Частиною 1 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.4 ст.2 Закону 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 1, 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, із змінами передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до пункту 6 статті 8 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" 07.03.2002 N 3099-III, із змінами, на Службу правопорядку покладається функція щодо розшуку і затримання військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, які самовільно залишили військові частини чи місця служби або не з`явилися в строк без поважних причин на військову службу, а також тих, які переховуються від органів досудового розслідування або суду, чи засуджених, які ухиляються від виконання кримінального покарання.

Пунктом 34.4. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Інструкція) передбачено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач був відсутній на військовій службі з 30 червня 2015 року по 29 червня 2016 року та не отримував грошове забезпечення в цей період.

29.06.2016 позивач звернувся з рапортом до начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України, просив скасувати п.2 наказу від 10.07.2015 №130 про зупинення йому виплати грошового забезпечення та виплатити належне грошове забезпечення з 30 червня 2015 року до моменту звернення (а.с.43).

З аналогічною заявою позивач звертався до відповідача 13 січня 2017 (а.с.65-68).

Проте, листом від 27 січня 2017 року за № 52 відповідач відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 та повідомив, що п.2 наказу начальника Центру від 10.07.2015 №130, про виплату йому грошового забезпечення з 30 червня 2015 року не може бути скасованим, у зв`язку з тим, що на час його підписання він за змістом відповідав вимогам керівних документів та обставинам кримінального провадження, відкритого військовою прокуратурою Житомирського гарнізону відносно нього 17 липня 2015 року. Крім того, відповідач зазначив, що вимога щодо виплати грошового забезпечення є безпідставною так, як в період з 30 червня 2015 року позивач рахувався як особа, яка самовільно залишила військову частину, внаслідок чого, з 09 липня 2015 та до моменту виключення зі списків особового складу Центру, ОСОБА_1 перебував у розпорядженні начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (а.с.63-64).

Так, судом встановлено, що військовою прокуратурою Житомирського гарнізону відкрите кримінальне провадження № 0000289 від 17.07.2015 та внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Як встановлено постановою про перекваліфікацію кримінального провадження від 04.01.2017 військової прокуратури Житомирського гарнізону центрального регіону України, 30 червня 2015 року полковник ОСОБА_1 після закінчення відпустки на військову службу не з`явився та був відсутній до травня 2016 року. Після прибуття до військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_1 пояснив, що причиною невчасного прибуття 30 червня 2015 року з відпустки став погіршений морально-психологічний стан останнього, дії, які вчиняв не контролював, мав проблеми з пам`яттю. У зв`язку з цим, 10 травня 2016 року полковника ОСОБА_1 було направлено на ВЛК до ГВМКЦ "ГВКГ" м.Київ на предмет придатності до військової служби.

В даній постанові прокурор зазначив - можна прийти до висновку, що полковник ОСОБА_1 станом на 30 червня 2015 року, тобто на момент нез`явлення на військову службу, був непридатним до військової служби, і як наслідок, у період з 30.06.2015 по 10.05.2016, не являвся суб`єктом військових злочинів.

Постановою про перекваліфікацію кримінального провадження від 04.01.2017 військової прокуратури Житомирського гарнізону центрального регіону України перекваліфіковано правопорушення внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000289 від 17.07.2015 за підозрою ОСОБА_1 з ч.4 ст.407 КК України на ч.3 ст.407 КК України (а.с.21-22).

Разом з тим, ухвалою Корольовського районного суду від 24.01.2017, яка набрала чинності 01.02.2017, позивача звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.407 КК України. Кримінальне провадження закрито (а.с.41-42).

Слід зазначити, що стаття 407 Кримінального кодексу України (КК України) передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби.

Так, в матеріалах справи, наявні відповіді військової прокуратури Житомирського гарнізону центрального регіону України, які, на думку відповідача, підтверджують факт самовільного залишення військової частини позивачем ОСОБА_1 в період з 30.06.2015 по 10.05.2016 (а.с.207-208).

Зі змісту відповіді прокуратури від 05.11.2018 № 5894 видно, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 був незаконно відсутній на військовій службі з 30.06.2015 по 10.05.2016.

В той же день прокуратурою додатково повідомлено листом за № 5894-1 про те, що в період з 30.06.2015 по 10.05.2016 ОСОБА_1 перебував на лікуванні; в період з 25.10.2014 по 19.01.2015 ОСОБА_1 був незаконно відсутній на військовій службі.

Надана позивачем відповідь військової прокуратури Житомирського гарнізону центрального регіону України від 04.12.2018 за № 6453 також свідчить про те, що в період з 30.06.2015 по 10.05.2016 ОСОБА_1 перебував на лікуванні (а.с.217).

Згідно з ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Констатувати вчинення злочину особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа вважається невинуватою.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем в порушення ч.2 ст.77 КАС України, не надано жодних доказів того, що полковник ОСОБА_1 в період з 30.06.2015 по 10.05.2016 самовільно залишив військову частину або місце служби на строк понад 10 діб та вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.407 КК України.

Таким чином, з наведеного вбачається, що у відповідача були відсутні правові підстави для призупинення виплати грошового забезпечення позивачу ОСОБА_1 , оскільки з 30.06.2015 по 10.05.2016 він перебував на лікуванні.

З огляду на наведене, з урахуванням наявності наказу про залишення ОСОБА_1 на всіх видах забезпечення, в тому числі і грошовому забезпеченні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправним і скасування п.2 наказу начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 10.07.2015 № 130, із змінами, внесеними наказом начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 06.07.2016 № 124, щодо призупинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30.06.2015.

Разом з тим, зі змісту наказу начальника Центру оперативних стандартів та методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 29.06.2016 № 119 видно, що полковник ОСОБА_1 29.06.2016 прибув до Центру оперативних стандартів та методики підготовки Збройних Сил України та відповідно до п.п.34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 йому поновлено виплату грошового забезпечення з 29.06.2016 (а.с.96).

А тому, оскільки позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення позивачу за період з 30 червня 2015 року по 29 червня 2016 року за посадою начальника адміністративної групи Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України є похідною від визнання протиправним і скасування наказу, враховуючи, що відповідачем з 29 червня 2016 року позивачу поновлено виплату грошового забезпечення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 30 червня 2015 року по 28 червня 2016 року за посадою начальника адміністративної групи Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 04 червня 2019 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.