Справа № 1740/1838/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4124/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Большакової О.О.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства фінансів України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року (головуючий суддя Дорошенко Н.О., м. Рівне, повний текст складено 28.02.2019) по справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Костопільводоканал» до Міністерства фінансів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство «Костопільводоканал» звернулося в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Міністерства фінансів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області в якому просило визнати протиправною бездіяльності щодо неприйняття рішення про перерахування позивачу субвенції на погашення різниці в тарифах відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків від 13.11.2017 № 7/1 та від 20.12.2017 № 10/1 та недоведення цього рішення до відома Казначейства; зобов`язати відповідача прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків від 13.11.2017 № 7/1 та від 20.12.2017 № 10/1 та довести рішення до Казначейства.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття рішення про перерахування Комунальному підприємству «Костопільводоканал» субвенції на погашення різниці в тарифах відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків від 13.11.2017 № 7/1 та від 20.12.2017 № 10/1 та недоведення цього рішення до відома Казначейства. Зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків від 13.11.2017 № 7/1 та від 20.12.2017 № 10/1 та довести рішення до Казначейства. Стягнуто на користь Комунального підприємства «Костопільводоканал» за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства фінансів України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Міністерство фінансів України оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що воно винесене з порушенням норм матеріального права, тому просить скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що Міністерство фінансів України здійснює свою діяльність відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, згідно якого Мінфін є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Положення Мінфін у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного та місцевого боргу.

Частиною другою статті 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу. Виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 48 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України, субвенції - міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

Статтею 97 Бюджетного кодексу України визначено трансферти, що надаються з Державного бюджету України місцевим бюджетам. Частиною другою даної статті встановлено, що Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 23 стаття 14 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами статей 11, 12 і 13 цього Закону, спрямовуються, зокрема, на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (за рахунок джерел, визначених пунктами 13 та 14 статті 11 цього Закону).

На виконання вказаного Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №332 від 18.05.2017 «Порядок та умови надання у 2017 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування», (далі - Порядок) в якій визначено механізм надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці в тарифах та здійснення розрахунків підприємств.

Відповідно до Порядку субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам за рахунок джерел, зазначених у статті 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», та джерел наповнення спеціального фонду державного бюджету, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» .

Згідно з пунктом 1 Порядку підставою для проведення розрахунків за субвенцією є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами - надавачами комунальних послуг та іншими підприємствами, що виробляють та постачають енергоносії за умови наявності у учасників розрахунків податкового боргу та/або заборгованості за енергоносії.

Відповідно до положень пункту 8 Порядку Казначейство перевіряє договори та подає щомісяця Мінфіну та Мінрегіону до 14 і 24 числа інформацію про зобов`язання, що підлягають відшкодуванню за рахунок субвенції, в розрізі надавачів послуг; Мінрегіон узагальнює подані місцевими фінансовими органами документи, формує узагальнений реєстр договорів про організацію взаєморозрахунків та подає його щомісяця до 15 і 25 числа Мінфіну; Мінфін на підставі поданої Казначейством інформації та поданого Мінрегіоном узагальненого реєстру договорів про організацію взаєморозрахунків приймає рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом, яке доводиться до відома Казначейства.

Таким чином, згідно положеннями Порядку на підставі зазначених документів Мінфіном надавалися доручення Казначейству на перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з урахуванням наявності джерел проведення розрахунків за договорами.

Головним розпорядником субвенції та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінрегіон.

Перерахування субвенції здійснюється на суму різниці між фактичною вартістю та тарифом, що утворилася до 1 січня 2016 року і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків.

Апелянт зазначає, що Міністерство фінансів України неодноразово доповідав Кабінету Міністрів України та звертався до Мінрегіону, як до головного розпорядника коштів субвенції, про неможливість проведення розрахунків за договорами укладеними у рахунок надходжень податкового боргу із податку на додану вартість, який утворювався підприємствами тепловодопостачання у 2017 році, у зв`язку із значним невиконанням у 2017 році запланованих надходжень з цього податку.

А саме, згідно зі статтею 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що за рахунок загального фонду основним джерелом проведення розрахунків за субвенцією на відшкодування різниці між фактичними витратами та тарифами на комунальні послуги є податковий борг з податку на додану вартість, утворений до 2017 року.

Грошові зобов`язання 2017 року, включаючи податковий борг, визначені як додаткові джерела, які залучаються до фінансування субвенції.

Апелянт вважає, що судом не взято до уваги, що відповідно до звіту Держказначейства за 2017 рік планові показники доходів загального фонду державного бюджету від податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) з урахуванням бюджетного відшкодування недовиконані на 18,2 млрд. гривень.

При цьому цей податок є найбільш вагомим джерелом надходження доходів до загального фонду державного бюджету, за рахунок якого держава здійснює фінансування соціальних програм.

Таким чином, невиконання у минулому році запланованих надходжень з податку на додану вартість не дало змоги залучити грошові зобов`язання 2017 року з цього податку як додаткове джерело субвенції на відшкодування різниці між фактичними витратами та тарифами на комунальні послуги і відповідно забезпечити розрахунки за договорами, які укладені у рахунок зазначеного джерела.

Згідно із положенням статті 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань, не вважаються бюджетними зобов`язаннями.

Пунктом 3 Порядку зазначено, що підставою для проведення розрахунків з погашення різниці між фактичною вартістю та тарифом є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, надавали послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги (далі надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості (без урахування пені, штрафних і фінансових санкцій) на дату укладення такого договору.

Пунктами 7,8,9 Порядку встановлено, що місцеві фінансові органи на підставі отриманих відповідно до пункту 6 цих Порядку та умов документів формують узагальнені реєстри договорів, які надсилаються разом з копіями договорів про організацію взаєморозрахунків щомісяця до 5 і 20 числа структурним підрозділам з питань фінансів обласних, Київської міської держадміністрацій для їх узагальнення та подання щомісяця до 7 і 22 числа Мінрегіону зведеного реєстру таких договорів разом з їх копіями, а Казначейству і його територіальним органам, в яких відкриті рахунки учасників розрахунків, договорів про організацію взаєморозрахунків.

Казначейство перевіряє договори про організацію взаєморозрахунків та подає щомісяця до 9 і 24 числа Мінфіну та Мінрегіону інформацію про зобов`язання, що підлягають відшкодуванню за рахунок субвенції, в розрізі надавачів послуг.

Мінрегіон узагальнює подані відповідно до пункту 7 цих Порядку та умов документи, формує узагальнений реєстр договорів про організацію взаєморозрахунків та подає його щомісяця до 10 і 25 числа Мінфіну.

Мінфін на підставі поданої Казначейством інформації та поданого Мінрегіоном узагальненого реєстру договорів про організацію взаєморозрахунків приймає рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом, яке доводиться до відома Казначейства.

Казначейство перераховує субвенцію відповідно до Порядку перерахування міжбюджетних трансфертів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2010 р. № 1132 (Офіційний вісник України, 2010 р., № 96, ст. 3399), і Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого Мінфіном.

Розрахунки з погашення заборгованості за рахунок джерел, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», проводяться шляхом залучення коштів з Єдиного казначейського рахунка.

Офіційного обліку щодо так званої «заборгованості з різниці в тарифах» немає. Вона не обліковується у органах Державної казначейської служби України як заборгованість державного бюджету. Зазначена заборгованість безпосередньо розрахунково визначається підприємством, що надає житлово-комунальні послуги, та підтверджується рішенням комісії, утвореної за рішенням місцевих держадміністрацій.

В рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011, зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвій рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 вказано, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що Комунальне підприємство «Костопільводоканал» є єдиним підприємством, яке здійснює централізоване водопостачання та водовідведення м. Костополя Рівненської області, працюючи в умовах дії тарифів, встановлених державним органом - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що не покривають фактичних витрат підприємства та є передумовою створення нестабільного фінансового стану підприємства, який полягає у виникненні кредиторської заборгованості, у тому числі, перед державою - з податкових платежів.

Гарантією реалізації державної політики, направленої на підтримку та стабілізацію роботи позивача, є щорічне виділення, відповідно до Законів про Державний бюджет України, коштів на погашення різниці в тарифах, що передбачає право позивача на погашення існуючої заборгованості, у тому числі, з податкових платежів, коштами державного бюджету, а підзаконні нормативно-правові акти - детально регламентують його процедуру.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (додаток № 3 «Розподіл видатків Державного бюджету України на 2017 рік») передбачено виділення субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Статтею 31 Закону передбачені джерела перерахування зазначеної субвенції.

Кабінетом Міністрів України на виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та частини другої статті 97 Бюджетного кодексу України, постановою від 18.05.2017 № 332 затверджено Порядок та умови надання у 2017 році вказаної субвенції (далі Порядок № 332), де визначено детальний механізм виділення коштів субвенції та проведення взаєморозрахунків.

Судом з`ясовано, що КП «Костопільводоканал» укладено договори про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 на загальну суму 398708,16 грн для погашення заборгованості КП «Костопільводоканал» з податку на додану вартість: від 13.11.2017 № 7/1 та від 20.12.2017 № 10-1. Сторонами зазначених договорів, окрім КП «Костопільводоканал», є Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департамент фінансів Рівненської обласної державної адміністрації, Департамент житлово-комунального господарства, енергетики та енергоефективності Рівненської обласної державної адміністрації, Фінансове управління Костопільської районної державної адміністрації, Костопільська районна державна адміністрація.

У відповідності до пункту 3 цих договорів Казначейство перераховує кошти Головному управлінню Державної казначейської служби України у Рівненській області на підставі рішення Мінфіну.

Пунктами 4, 5, 6, 7 договорів визначено механізм послідовної передачі суми коштів, перерахованої Головному управлінню ДКСУ у Рівненській області Державним казначейством України, від ГУ ДКСУ у Рівненській до КП «Костопільводоканал».

Згідно з пунктом 9 договорів КП «Костопільводоканал» перераховує до загального фонду Державного бюджету кошти на погашення податкового боргу, у тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму такого реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) боргу в сумі, визначеній кожним договором.

Підпунктом 2 пункту 11 вказаних вище договорів передбачено обов`язок його учасників не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, а пунктом 12 договорів встановлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання своїх зобов`язань за договором відповідно до законодавства.

Департамент житлово-комунального господарства, енергетики та енергоефективності Рівненської обласної державної адміністрації, відповідно до пункту 6 договорів, брав на себе зобов`язання перерахувати кошти на рахунок КП «Костопільводоканал» для погашення різниці у тарифах на погашення заборгованості з податку на додану вартість на загальну суму 398708,16 грн.

Наявність у позивача податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 398708,16 грн зафіксовано довідкою про розмір заборгованості від 04.12.2017 № 868/17-00-17-16/2/д виданою ГУ ДФС у Рівненській області. Станом на 01.06.2018 розмір заборгованості позивача по податку на додану вартість склав 504601,33 грн.

Листом від 23.11.2017 за вих. № 9-5/1/1167-19605 Державна казначейська служба України повідомила Міністерство фінансів України про те, що за період з 16 по 23 листопада поточного року надійшло та зареєстровано 20 договорів про організацію взаєморозрахунків на загальну суму 54308731,59 грн. До вказаного листа додано, зокрема, інформацію щодо переліку наявних договорів про організацію взаєморозрахунків із зазначенням надавачів послуг та видів перерахувань до державного бюджету на 3 арк. із зазначенням щодо укладення з КП «Костопільводоканал» договору про організацію взаєморозрахунків від 13.11.2017 № 7/1.

Листом від 01.12.2017 до Міністерства фінансів України Мінрегіон надав узагальнені реєстри договорів про організацію взаєморозрахунків № 17 ЗФ, № 18 ЗФ, у тому числі і щодо укладеного договору з КП «Костопільводоканал» від 13.11.2017 № 7/1, а також листом від 22.12.2017 за вих. № 7/10-14095 надав узагальнені реєстри договорів про організацію взаєморозрахунків № 21 ЗФ, у тому числі і щодо укладеного договору з КП «Костопільводоканал» від 20.12.2017 № 10-1.

Листом від 11.09.2017 № 06330-3/6-3/24382 Міністерство фінансів України повідомило Кабінет Міністрів України про те, що станом на 11.09.2017 у Міністерстві фінансів відсутні реєстри договорів Мінрегіону, у яких включені договори, укладені у рахунок надходжень податкового бору з податку на додану вартість, що склався станом на 01.01.2017, а також щодо недовиконання планових показників доходів загального фонду державного бюджету від податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) з урахуванням бюджетного відшкодування на 5,8 млрд. грн., що відстрочує проведення розрахунків за договорами, укладеними відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 у рахунок грошових зобов`язань поточного року з податку на додану вартість.

Листом від 19.09.2017 № 06330-3/6-3/25149 Міністерство фінансів України повідомило Кабінет Міністрів України про те, що станом на 19.09.2017 у Міністерстві фінансів відсутні реєстри договорів Мінрегіону, у яких включені договори, укладені у рахунок надходжень податкового бору з податку на додану вартість, що склався станом на 01.01.2017, а також щодо недовиконання планових показників доходів загального фонду державного бюджету від податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) з урахуванням бюджетного відшкодування на 5,8 млрд. грн., що відстрочує проведення розрахунків за договорами, укладеними відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 у рахунок грошових зобов`язань поточного року з податку на додану вартість.

Листом від 04.10.2017 № 06330-06/1-2/26852 Міністерство фінансів України повідомило Верховну Раду України про те, що станом на 02.10.2017 у Міністерстві фінансів відсутні реєстри договорів Мінрегіону, у яких включені договори, укладені у рахунок надходжень податкового бору з податку на додану вартість, що склався станом на 01.01.2017, а також щодо недовиконання планових показників доходів загального фонду державного бюджету від податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) з урахуванням бюджетного відшкодування на 5,8 млрд. грн., що відстрочує проведення розрахунків за договорами, укладеними відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 у рахунок грошових зобов`язань поточного року з податку на додану вартість, а відсутність порядку розподілу коштів, що надходять під час проведення розрахунків за спожиту електричну енергію, унеможливлює погашення боргів підприємств водопровідно-каналізаційного господарства за електроенергію за рахунок коштів субвенції.

Листом від 25.10.2017 № 06330-03/6-3/28818 Міністерство фінансів України повідомило Кабінет Міністрів України про те, що станом на 24.10.2017 у Міністерстві фінансів відсутні реєстри договорів Мінрегіону, у яких включені договори, укладені у рахунок надходжень податкового бору з податку на додану вартість, що склався станом на 01.01.2017, а також щодо недовиконання планових показників доходів загального фонду державного бюджету від податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) з урахуванням бюджетного відшкодування на 6,2 млрд грн, що відстрочує проведення розрахунків за договорами, укладеними відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 у рахунок грошових зобов`язань поточного року з податку на додану вартість.

Листом від 01.11.2017 № 06330-03/6-3/29676 Міністерство фінансів України повідомило Кабінет Міністрів України та Асоціацію міст України про те, що станом на 31.10.2017 у Міністерстві фінансів відсутні реєстри договорів Мінрегіону, у яких включені договори, укладені у рахунок надходжень податкового бору з податку на додану вартість, що склався станом на 01.01.2017, а також щодо недовиконання планових показників доходів загального фонду державного бюджету від податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) з урахуванням бюджетного відшкодування на 6,2 млрд. грн., що не дозволяє залучити грошові зобов`язання поточного року з податку на додану вартість як додаткове джерело субвенції.

Листом від 23.01.2018 № 06330-3/6-3/1961 Міністерство фінансів України повідомило Кабінет Міністрів України та Мінрегіон про недовиконання планових показників доходів загального фонду державного бюджету від податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) з урахуванням бюджетного відшкодування на 18,2 млрд грн, що не дозволило залучити грошові зобов`язання 2017 року з податку на додану вартість як додаткове джерело субвенції на відшкодування різниці між фактичними витратами та тарифами на комунальні послуги і відповідно забезпечити розрахунки за договорами, які укладені у рахунок зазначеного джерела.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до п. 48 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) субвенції - міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

Статтею 97 БК України визначено трансферти, що надаються з Державного бюджету України місцевим бюджетам.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.23 ст. 14 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» установлено, що у 2017 році кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами частини третьої статті 15, частини третьої статті 29 і частини третьої статті 30 Бюджетного кодексу України, спрямовуються на реалізацію програм та заходів, визначених частиною четвертою статті 30 Бюджетного кодексу України, а кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами статей 11, 12 і 13 цього Закону, спрямовуються відповідно на: субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (за рахунок джерел, визначених пунктами 13 та 14 статті 11 цього Закону).

Кабінетом Міністрів України, на виконання Закону та частини другої статті 97 Бюджетного кодексу України, постановою від 18.05.2017 № 332 затверджено Порядок та умови надання у 2017 році вказаної субвенції (далі Порядок № 332), де визначено детальний механізм виділення коштів субвенції та проведення взаєморозрахунків.

Пунктом 3 Порядку № 332 унормовано, що підставою для проведення розрахунків з погашення різниці між фактичною вартістю та тарифом є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, надавали послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості (без урахування пені, штрафних і фінансових санкцій) на дату укладення такого договору.

Субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, за рахунок джерел, зазначених у статті 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», та джерел наповнення спеціального фонду державного бюджету, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», згідно з розподілом, наведеним у додатку 1 головним розпорядником субвенції та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінрегіонрозвитку (пункт 1 Порядку № 332).

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Порядку № 332, місцеві фінансові органи на підставі отриманих відповідно до пункту 6 цих Порядку та умов документів формують узагальнені реєстри договорів, які надсилаються разом з копіями договорів про організацію взаєморозрахунків щомісяця до 5 і 20 числа структурним підрозділам з питань фінансів обласних, Київської міської держадміністрацій для їх узагальнення та подання щомісяця до 7 і 22 числа Мінрегіону зведеного реєстру таких договорів разом з їх копіями, а Казначейству і його територіальним органам, в яких відкриті рахунки учасників розрахунків, - договорів про організацію взаєморозрахунків.

Казначейство перевіряє договори про організацію взаєморозрахунків та подає щомісяця до 9 і 24 числа Мінфіну та Мінрегіону інформацію про зобов`язання, що підлягають відшкодуванню за рахунок субвенції, в розрізі надавачів послуг.

Мінрегіон узагальнює подані відповідно до пункту 7 цих Порядку та умов документи, формує узагальнений реєстр договорів про організацію взаєморозрахунків та подає його щомісяця до 10 і 25 числа Мінфіну.

Мінфін на підставі поданої Казначейством інформації та поданого Мінрегіоном узагальненого реєстру договорів про організацію взаєморозрахунків приймає рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом, яке доводиться до відома Казначейства.

Казначейство перераховує субвенцію відповідно до Порядку перерахування міжбюджетних трансфертів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2010 року № 1132 і Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого Мінфіном.

Розрахунки з погашення заборгованості за рахунок джерел, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», проводяться шляхом залучення коштів з єдиного казначейського рахунка.

Порядком № 332 на Міністерство фінансів України покладено обов`язки на підставі поданої Казначейством інформації про зобов`язання, що підлягають відшкодуванню за рахунок субвенції, та поданого Мінрегіонрозвитку узагальненого реєстру договорів про організацію взаєморозрахунків, прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом, та доведення його до відома Казначейства.

Також судом першої інстанції з`ясовано та матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та всіма суб`єктами, окрім Міністерства фінансів України, необхідних дій, спрямованих на отримання позивачем субвенції на погашення різниці в тарифах відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332, від 13.11.2017 №7/1 та від 20.12.2017 № 10/1. Зокрема, Мінрегіонрозвитку на підставі поданої Казначейством інформації сформував зведений звід договорів про взаєморозрахунки, стороною у яких є КП «Костопільводоканал», та направив його до Мінфіну для перерахування субвенції.

Проте відповідачем, в порушення пункту 8 Порядку № 332, не було прийнято рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до названих договорів про проведення взаєморозрахунків та не доведено їх до Казначейства, хоча, названою нормою саме на Мінфін покладено обов`язки на підставі поданої Казначейством інформації про зобов`язання, що підлягають відшкодуванню за рахунок субвенції, та поданого Мінрегіоном узагальненого реєстру договорів про організацію взаєморозрахунків, прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом, та довести його до відома Казначейства.

Суд першої інстанції правильно врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується, зокрема, на таких принципах: регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо; дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг.

З метою забезпечення доступності мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановлюються тарифи на деякі види житлово-комунальних послуг, зокрема, на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Разом з тим, встановлені тарифи, як правило, не покривають фактичних витрат надавачів житлово-комунальних послуг.

У зв`язку з цим та з метою забезпечення відшкодування різниці між встановленими тарифами та фактичними витратами надавачів послуг, безперебійного надання житлово-комунальних послуг належної якості держава запровадила механізм субвенцій, які перераховуються з державного бюджету місцевим бюджетом з подальшим перерозподілом між постачальниками житлово-комунальних послуг.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не заслуговують на увагу посилання відповідача на неможливість здійснення своїх зобов`язань через значне невиконанням у 2017 році запланованих надходжень з ПДВ.

Конституційний Суд України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, зазначав про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Зокрема, у рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Аналогічний правовий висновок висловлений, зокрема, у рішенні Верховного Суду від 15 лютого 2018 року у справі № 820/6514/17.

Також як вірно зазначено судом, що відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (заява № 70297/01) та у справі «Бакалов проти України» (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Також як вірно враховано судом першої інстанції, що ЄСПЛ у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства фінансів України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року по справі № 1740/1838/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

О.О. Большакова

повний текст складено 03.06.2019