Справа № 826/13722/15
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Ганечко О.М.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо"Додусенко Володимира Івановича про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про:

- визнання позивача вкладником ПАТ "Банк Камбіо" із належною йому сумою у розмірі 169 620 грн., отриманою за договором дарування, укладеним 28 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та позивачем, посвідченим приватним нотаріусом Авдієнком В.П. та зареєстрованим у реєстрі за №1690;

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ "Банк Камбіо" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), із належною їй сумою у розмірі 169 620,00 грн.;

- зобов`язання відповідача включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ "Банк Камбіо" за рахунок Фонду, із належною їй сумою у розмірі 169 620,00 грн. та подати до Фонду інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ "Банк Камбіо" за рахунок Фонду, із належною їй сумою у розмірі 169 620,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на наявності правових підстав для включення позивача до переліку вкладників банку.

Відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між ОСОБА_2 , як дарувальником, та позивачем, як обдарованим, 28 вересня 2014 року укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Авдієнком В.П. та зареєстрований у реєстрі за №1690 (далі -договір), за умовами якого дарувальник дарує обдарованому безоплатно у власність грошові кошти, якими є валютні цінності у розмірі 11 000 доларів США, які знаходяться на поточному рахунку у ПАТ "Банк Камбіо", що на день укладення цього договору за курсом НБУ (12,9088) еквівалентно 141 996,80 грн.

ОСОБА_2 24 листопада 2014 року на підставі довіреності від імені позивача звернулась до ПАТ "Банк Камбіо" із листом від 21 листопада 2014 року (вх. №2644), в якому просила відкрити на ім`я позивача поточний рахунок у доларах США та здійснити переказ на це рахунок частини, належних ОСОБА_2 , коштів, розміщених на рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ"БанкКамбіо" в іноземній валюті, у розмірі 11 000 доларів США.

За наслідком розгляду вказаного вище листа ОСОБА_2 від 21 листопада 2014 року, ПАТ "Банк Камбіо" листом від 25 листопада 2014 року №19/2679 повідомило останню, що контролюючими органами зупинено відкриття поточних рахунків фізичним особам у ПАТ "Банк Камбіо", а також зазначено, що постановою Правління НБУ "Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України" від 16.09.2013 №365 встановлено, що надходження коштів в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента) здійснюється виключно шляхом переказу коштів в іноземній валюті з іншого власного рахунку або шляхом унесення готівки власником рахунку.

Водночас, на підставі постанови Правління НБУ від 04 грудня 2014 року №782 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 04 грудня 2014 року №140 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Камбіо", згідно з яким, розпочато із 05 грудня 2014 року процедуру виведення ПАТ "Банк Камбіо" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці із 05 грудня 2014 року по 04 березня 2015 року включно. Призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Камбіо".

Постановою Правління НБУ від 27 лютого 2015 року №144 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ "Банк Камбіо".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 02 березня 2015 року №46 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, із 02 березня 2015 року. Призначено уповноважену особу Фонду строком на один рік із 02 березня 2015 року по 01 березня 2016 року.

З метою отримання коштів за договором позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду із заявою про вжиття заходів щодо виплати їй, як вкладнику, коштів за договором, за наслідками розгляду якої відповідач листом від 2 квітня 2015 року №19/1030 повідомив позивача про те, що банком проведено перевірку операцій по рахунку, зазначеному у заяві. У зв`язку із виявленими обставинами відповідні матеріали направлено до Головного слідчого управління Служби безпеки України. Після отримання відповіді про законність операцій по рахунку, Фондом будуть вжиті заходи щодо розблокування виплат та включення їх до відповідного реєстру.

Крім того, Фонд листом №02-036-12446/15 від 23 березня 2015 року повідомив позивача про те, що у переліку вкладників інформація про вклади позивача відсутня.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивач не є вкладником ПАТ "Банк Камбіо", а відтак гарантії відшкодування вкладу на нього поширені бути не можуть.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI).

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.

Згідно з положеннями пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI називається тимчасовою адміністрацією.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України".

Частинами 3, 5 цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Згідно з частини першої статті 717 та частини першої статті 718 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Системний аналіз положень Закону № 4452-VI дає підстави дійти до висновку про те, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мала у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200 000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється ФГВФО відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

Отже, Закон № 4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Судом першої інстанції вірно встановлено відсутність відомостей щодо укладання позивачем або на користь позивача договорів банківського вкладу (депозиту) або банківського рахунку.

Також, в матеріалах справи відсутні відомості щодо відкриття в ПАТ «Банк Камбіо» рахунку на ім`я позивача. Суд звертає увагу, що безпосередньо позивачем не вносилися кошти до банку, він не є власником іменного депозитного сертифіката. Відомості про позивача, як вкладника у банку не ідентифіковані.

Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що саме у разі укладення договору дарування коштів банківського вкладу, у обдаровуваного виникає майнове право на подаровані йому кошти вкладу, проте це право не розповсюджує на обдаровуваного статус вкладника, який має дарувальник. Статус вкладника банку пов`язаний виключно із укладенням відповідного договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або із правом власності іменного депозитного сертифіката.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач у межах спірних правовідносин не є вкладником банку, який отримав право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО, оскільки, жодна з обставин, з якими Закон № 4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками, не існували, зокрема: на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у позивача не було банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; у позивача були відсутні на зазначеному банківському вкладі кошти разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх рішеннях (постанови від 24 квітня 2019 року по справі №826/13728/15, від 24 квітня 2019 року по справі № 826/13720/15, від 23 квітня 2019 року по справі № 804/16381/15 та ін).

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя О.М. Ганечко