Справа № 2а-5415/11/2670
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2011-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

за результатами розгляду у порядку письмового провадження

м. Київ

19 липня 2011 року № 2а-5415/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є., суддів Баранова Д.О. та Головань О.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

За позовом Судді військового апеляційного суду Центрального регіону ОСОБА_1
до Третя особаМіністерства оборони України, Державної судової адміністрації України Державна казначейська служба України
провизнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

Суддя військового апеляційного суду Центрального регіону ОСОБА_1 (надалі -також «Позивач») звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Міністерства оборони України (надалі -також «Відповідач 1»), Державної судової адміністрації України (надалі -також «Відповідач 2»), третя особа -Державна казначейська служба України (надалі -також «Третя особа») та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати неправомірними дії відповідача -Міністерства оборони України, щодо відмови у виплаті судді військового апеляційного суду Центрального регіону ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в порядку і розмірі, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язати Міністерство оборони України виплатити на користь позивача ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за тридцять два роки календарної військової служби, з урахуванням грошового забезпечення за жовтень 2010 року, розрахованого на підставі діючого законодавства, відповідно до постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2010 року, яка набрала законної сили, а саме в розмірі 858231 (вісімсот п`ятдесят вісім тисяч двісті тридцять одна) грн. 20 коп.

19 липня 2011 року Позивачем, представником Міністерства оборони України та представником Державної судової адміністрації України подані клопотання про розгляд адміністративної справи № 2а-5415/11/2670 без їх участі в порядку письмового провадження. 21 квітня 2011 року представником Третьої особи подано пояснення на позовну заяву, в яких представник просить розглядати справу без його участі.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що учасниками адміністративного процесу подані клопотання про розгляд справи без участі їх представників, на підставі вимог частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва розглядає справу в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку зі звільненням з військової служби через ліквідацію військових судів відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`Позивач мав отримати за рахунок коштів Державного бюджету України одноразову вихідну допомогу в розмірі 858 231 грн. 20 коп.

В той же час, відповідні виплати Відповідачем 1, не зважаючи на вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», належну Позивачу грошову допомогу при звільненні не виплачено, що становить, на думку Позивача, зміст його протиправної бездіяльності та є порушенням його законних прав та законних інтересів.

На думку Позивача, виплата військовослужбовцям зазначеної одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. На момент звільнення Позивача з військової служби, як зазначено ним в заяві про уточнення позовних вимог, фінансування військових судів взагалі, і виплата грошового забезпечення суддям зокрема, здійснювалися не за рахунок коштів Державного бюджету, які виділялись на утримання Міністерства оборони України, Позивач вважає, що саме Міністерство оборони України повинно здійснювати виплату одноразової допомоги при звільненні з військової служби.

Міністерством оборони України подано заперечення проти адміністративного позову ОСОБА_1 , в якому представник Відповідача 1 посилається на необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях.

На думку представника Відповідача 1, грошову допомогу при звільненні з військової служби ОСОБА_1 повинен був виплатити військовий апеляційний суд Центрального регіону за рахунок державного бюджету через Державну судову адміністрацію України. Крім того, документи, які є підставою для виплати грошової допомоги, а саме фінансово-облікові документи щодо розміру грошового забезпечення військових суддів на час їх звільнення з військової служби та документи щодо вислуги років на військовій службі є в Державній судовій адміністрації України.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення Державної судової адміністрації України, в яких представник Відповідача 2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що відповідно до вимог чинного законодавства України виплата суддям військових судів грошової допомоги при звільнення з військової служби повинна проводитися Міністерством оборони України, а не Державною судовою адміністрацією України.

Третьою особою 22 квітня 2011 року подано письмові пояснення на позовну заяву, в яких представник посилається на те, що Державне казначейство України не порушувало прав Позивача, а тому правових підстав вирішувати питання щодо взаємовідносин між ним та Позивачем немає.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В

Постановою Верховної ради України від 21 листопада 1992 року «Про обрання заступника голови військового трибуналу Київського гарнізону та суддів військових трибуналів України`ОСОБА_1 обрано членом військового трибуналу Черкаського гарнізону.

Постановою Верховної ради України від 24 лютого 1994 року № 4011-ХІІ «Про обрання голів і суддів військових судів`ОСОБА_1 обрано суддею військового суду Центрального регіону.

Постановою Верховної ради України від 20 травня 2004 року № 1732-ІV «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрано безстроково на посаду судді військового апеляційного суду Центрального регіону.

Згідно з пунктом 4 розділу XIII «Перехідні положення`Закону України «Про судоустрій і статус суддів»№ 2453-VI від 7 липня 2010 року з 15 вересня 2010 року військові суди ліквідовано.

Відповідно до положень вищевказаного наказу судді військових судів гарнізонів, апеляційних військових судів регіонів, апеляційного суду Військово-Морських Сил переводяться за їх згодою до місцевих або апеляційних судів, крім спеціалізованих, на підставі заяви про переведення за рішенням органу, який їх обрав чи призначив, зі звільненням їх з військової служби. Такі судді за їх згодою також можуть бути звільнені в установленому порядку з посади судді і направлені для подальшого проходження військової служби до Збройних Сил України, інших військових формувань.

На виконання норм вищевказаного Закону України, на підставі поданого Позивачем рапорту та відповідного подання, Наказом Міністра оборони України від 10 листопада 2010 року № 1285 (по особовому складу), у відповідності до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`полковника юстиції ОСОБА_1, суддю військового апеляційного сулу Центрального регіону, було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б`частини сьомої (за станом здоров`я).

На підставі Наказу Міністра оборони України від 10 листопада 2010 року № 1285, Наказом Військового апеляційного суду Центрального регіону № 76к від 22 листопада 2010 року «Про звільнення з військової служби полковника юстиції ОСОБА_1»суддю Військового апеляційного суду Центрального регіону полковника юстиції ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військовослужбовців військового апеляційного суду Центрального регіону, знято з усіх видів забезпечення військовослужбовців та направлено для зарахування на військовий облік до Солом`янського районного у м. Києві військового комісаріату.

У вищевказаному наказі, з урахуванням змін, внесених Наказом Військового апеляційного суду Центрального регіону від 2 лютого 2011 року № 5 К, з посиланням на вимоги статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», було зазначено про необхідність виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а всього за 32 календарних роки (185 130 грн. 56 коп.).

В той же час, як зазначив Позивач в судовому засіданні, незважаючи на вимоги Наказу Військового апеляційного суду Центрального регіону № 76к від 22 листопада 2010 року «Про звільнення з військової служби полковника юстиції ОСОБА_1», а також положення статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», належну Позивачу грошову допомогу при звільненні до цього часу не виплачено.

Відтак, предметом судового розгляду в даній адміністративній справі є, зокрема, позовні вимоги про визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті судді військового апеляційного суду Центрального регіону ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в порядку і розмірі, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як дій суб`єкта владних повноважень, а також зобов`язання вчинити дії. Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) дій суб`єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі`означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб`означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному аналізі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2010 року № 2а-16526/10/2670, залишеною без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2011 року, позов судді Військового апеляційного суду Центрального регіону ОСОБА_1 задоволено частково: визнано неправомірними дії Державної судової адміністрації України та Військового апеляційного суду Центрального регіону щодо виділення коштів, нарахування та виплати судді Військового апеляційного суду Центрального регіону ОСОБА_1, заробітної плати за період з 14 квітня 2008 року по 31 жовтня 2010 року включно, на підставі пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03 вересня 2005 року, в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1310 від 31 грудня 2005 року, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати в 332 грн., а не з встановленого її розміру, відповідно до Законів України про Державний бюджет України на 2008, 2009 та 2010 роки; зобов`язано Державну судову адміністрацію України виділити, нарахувати та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 240 370,37 грн. як недоотриману заробітну плату за період з 14 квітня 2008 року по 31 жовтня 2010 року включно; зобов`язано Державну судову адміністрацію України виділити, нарахувати та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 216 333,33 грн. як недоотримане довічне грошове утримання за період з 14 квітня 2008 року по 31 жовтня 2010 року включно; зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити розрахунок позивача судді ОСОБА_1, при звільненні з військової служби, виходячи з посадового окладу, обчисленого з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», зокрема з 01 жовтня 2010 року, з посадового окладу в розмірі 8616,50 грн.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення`Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям військових судів гарнізонів, апеляційних військових судів регіонів, апеляційного суду Військово-Морських Сил, Військової судової колегії Верховного Суду України: які звільнені з військової служби, виплачується грошова допомога при звільненні з військової служби в порядку і розмірі, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, у зв`язку зі звільненням підполковника юстиції ОСОБА_1 з військової служби, йому відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення`Закону України «Про судоустрій і статус суддів`мало бути виплачено грошову допомогу при звільненні з військової служби в порядку і розмірі, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відтак, правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що Позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги.

До того ж, Суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно пунктом 4 розділу XIII «Перехідні положення`Закону України «Про судоустрій і статус суддів`визначено не лише розмір даної допомоги, а і порядок її виплати.

Так, виплата військовослужбовцям зазначеної в пункті 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»№ 2011-XII від 20.12.1991р. одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (абзац 4 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Відповідна позиція викладена також в листі Державної судової адміністрації України № 17-8558/10 від 17 грудня 2010 року, адресованому головам ліквідаційних комісій військових судів, в якому, зокрема, зазначено про те, що відповідно до Закону України «Про судоустрій України»№ 3018-III від 07.02.2002р., який передбачав утворення в системі судів загальної юрисдикції військових судів і здійснення ними правосуддя у Збройних силах України та інших військових формуваннях, судді військових судів перебувають на військовій службі і входять до штатної чисельності Збройних Сил України (стаття 63 даного Закону).

В письмових запереченнях на позов представник Міністерства оборони України не заперечував наявність у Позивача права на вищевказану грошову допомогу, однак посилався на те, що вона повинна бути виплачена Державною судовою адміністрацією України.

В той же час, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на необґрунтованість такого твердження Відповідача 1, з огляду на наступне.

Відповідно статті 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України , …, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Отже, вищезазначеними нормами передбачено як право Позивача на отримання одноразової грошової допомоги, так і визначено орган, який здійснює відповідні виплати, тобто Міністерство оборони України.

Обов`язок Міноборони здійснювати відповідні виплати підтверджується також змістом листа Міністерства фінансів України від 24 січня 2011 року № 31-16010-05-26/1954 (а.с. 17), листа Міністерства юстиції України від 22 лютого 2011 року № 134-0-4-11-22 (а.с. 28-29).

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про те що позовні вимоги Позивача в частині визнання протиправними дій Міністерства оборони України, щодо відмови у виплаті судді військового апеляційного суду Центрального регіону ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в порядку і розмірі, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язання Міністерства оборони України виплатити на користь позивача ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за тридцять два роки календарної військової служби, з урахуванням грошового забезпечення за жовтень 2010 року, розрахованого на підставі діючого законодавства, відповідно до Постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2010 року, яка набрала законної сили.

В той же час, враховуючи відсутність в матеріалах справи детального розрахунку належного Позивачеві грошового забезпечення про всіх видах, завіреного уповноваженим державним органом, обов`язок щодо визначення конкретного розміру грошового забезпечення, яке повинно бути виплачено ОСОБА_1 , з урахуванням постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2010 року, яка набрала законної сили 17 березня 2011 року, повинен бути реалізованим Відповідачем 1.

Таким чином, визначення конкретного розміру грошової виплати Позивачу є дискреційним повноваженням Міністерства оборони України.

Під дискреційним повноваженням Суд розуміє повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду -тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів..

Відтак, визначення адміністративним судом конкретного розміру грошової виплати було формою втручання у дискреційні повноваження Відповідача 1, що суперечить меті і завданню адміністративного судочинства.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи Позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 99, 100, 122, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті судді військового апеляційного суду Центрального регіону ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в порядку і розмірі, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

3. Зобов`язати Міністерство оборони України виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за тридцять два роки календарної військової служби, з урахуванням грошового забезпечення за жовтень 2010 року, розрахованого на підставі чинного законодавства, відповідно до постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2010 року, яка набрала законної сили 17 березня 2011 року.

4. В задоволенні решти позовних вимог -відмовити.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуюча суддя Н. Є. Блажівська

Судді Д.О. Баранов

О. В. Головань