Справа № 640/3880/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3880/19 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків, за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління ДФС у м. Києві звернулося до суду із заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд», в якій просило підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна, застосованого рішенням керівника контролюючого органу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання з`явилися представники апелянта, просили апеляційну скаргу задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позов подано поза межами строків визначених ст. 283 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено, відповідно до наказу від 13.02.2019 року № 1760 про проведення фактичних перевірок з 27.02.2019 року призначено перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО- ФУД» (код 40720198) протягом лютого 2019 року, за адресою: м. Київ, пров. Карельський, 3 (магазин), з метою перевірки порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

27.02.2019 року посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві з метою вручення копії наказу про проведення фактичної перевірки та ознайомлення з направленням про проведення перевірки ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» здійснено виїзд до магазину за адресою: м. Київ, пров. Карельський, 3.

27.02.2019 у зв`язку з невідповідністю, на думку представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО- ФУД», наказу № 1760 вимогам ст. 81 ПКУ, прийнято рішення про не допуск посадових осіб ГУ ДФС у м. Києві до проведення фактичної перевірки магазину розташованого по пров. Карельському, 3 у м. Києві.

ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» складено Акт не допуску до проведення фактичної перевірки. Посадові особи ГУ ДФС у м. Києві відмовилися його підписувати про що, також, складено Акт. Зазначені акти направлено 27.02.2019 поштою на адресу ГУ ДФС у м. Києві, відповідно до копії чеків наданих відповідачем в матеріалах справи.

05.03.2019 року позивачем було здійснено повторний виїзд за адресою: м. Київ, пров. Карельський, 3 (магазин), для проведення перевірки. Проте, керуючим магазином, ОСОБА_1 , було відмовлено у наданні документів, які є предметом перевірки та допуску посадових осіб до обстеження приміщень. Про що було складено Акт про відмову допуску до фактичної перевірки від 05.03.2019.

ГУ ДФС у м. Києві, відповідно до п.п. 94.6.1. п. 94.6 ст. 94 ПК України прийнято рішення про застосування адміністративного арешту.

Пунктом 94.1 статті 94 ПК України передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 94.6 статті 94 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Статтею 283 КАС України визначено особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Частиною другою статті 283 КАС України передбачено, що заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, із заявою про підтвердження умовного адміністративного арешту майна платника податків ГУ ДФС у м. Києві звернулося 06.03.2019 о 16:08.

Початок перебігу строку, визначеного ст.238 КАС України, розпочинається з моменту відмови Товариства від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки, що підтверджується відповідним актом від 27.02.2019.

Таким чином, граничним строком подання заяви про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків, відповідно до частини другої статті 283 КАС України, є 28.02.2019.

Разом з тим, до суду заява позивачем подана 06.03.2019, що підтверджується штампом суду та свідчить про пропуск строку, встановленого частиною другою статті 283 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 270 КАС України, на обчислення строків, встановлених статтями 273-277, 280-283 цього Кодексу, не поширюються правила частин другої - десятої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 270 КАС України, днем подання позовної заяви, апеляційної скарги є день їх надходження до відповідного суду. Строки подання позовних заяв і апеляційних скарг, встановлені у справах, визначених цією статтею, не може бути поновлено. Позовні заяви, апеляційні скарги, подані після закінчення цих строків, суд залишає без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 13.02.2019 у справі №819/2388/17.

У контексті наведеного, суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 у справі за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 04.06.2019