Справа № 620/728/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/728/19
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року, суддя Тихоненко О.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи в БМУ «Промбуд № 2» з 03.02.1976 року по 21.04.1980 року до загального трудового стажу;

- зобов`язати Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України провести нарахування пенсії ОСОБА_1 з 05.01.2019 року згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, оскільки ОСОБА_1 має достатній стаж для призначення пенсії за віком та у відповідності до вимог чинного законодавства надав необхідні документи для підтвердження періоду роботи в БМУ «Промбуд №2».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року позов задовольнено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 від 03.02.1976 року серії НОМЕР_1 останнього 03.02.1976 року прийнято на роботу муляром 3 розряду (наказ 18/к від 09.02.1976 року) та звільнено 21.04.1980 року за ст. 38 КЗоТ УССР за власним бажанням (наказ № 7 від 25.04.1980 року).

Також, як вбачається з запису в трудовій книжці в період з 05.05.1977 року по 18.05.1979 року позивач перебував на службі в Радянській армії (а.с.14).

Позивач, 1959 року народження, проходив строкову службу з 05.05.1977 року по 18.05.1979 року, що підтверджується довідкою Чернігівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 14.02.2019 року № 4/114 (а.с.17).

Станом на день звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (15.01.2019 року), позивачу виповнилось повних 60 років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 (а.с.11-13).

Листом від 07.03.2019 року за № 6604/06 пенсійний орган повідомив позивача, що Чернігівським об`єднаного управління Пенсійного фонду України прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (не менше 26 років). Відповідач також вказує, що до загального страхового стажу не враховано період роботи з 03.02.1976 року по 21.04.1980 року в БМУ «Промбуд №2», оскільки в період з 05.05.1977 року по 18.05.1979 року позивач проходив строкову військову службу, а в трудову книжку не внесено запис про звільнення з роботи в зв`язку з призовом на строкову службу та про прийняття на роботу після проходження військової служби. Також зазначає, що в трудовій книжці позивача наявні виправлення (а.с.18).

Вважаючи вказану відмову пенсійного органу протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними віку 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року за наявності страхового стажу - з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до вимог частини першої статті 45 №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

В свою чергу, пунктом 1 частини першої вказаної статті Закону №1058 передбачено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 вказаної статті Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058 встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Згідно з частиною 1 статті 56 вказаного Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договору і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з приписів пункту 3 Порядку № 637, підтвердження трудового стажу необхідне в разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.

Відповідно до пункту 17 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Період роботи зазначається в графі 2, куди відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, заносяться відомості про дату прийняття працівника на роботу та дату звільнення з роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Як убачаєтьється із матеріалів справи, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 від 03.02.1976 року серії НОМЕР_1 останнього 03.02.1976 року прийнято на роботу муляром 3 розряду (наказ 18/к від 09.02.1976 року) та звільнено 21.04.1980 року за ст. 38 КЗоТ УССР за власним бажанням (наказ № 7 від 25.04.1980 року).

Крім того, із запису в трудовій книжці вбачається, що позивач в період з 05.05.1977 року по 18.05.1979 року перебував на службі в Радянській армії (а.с.14).

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Чернігівбуд» від 12.06.2017 року № 05/253 позивач працював у БМУ «Промбуд-2» тресту «Чернігівпромбуд» муляром в період з 03.02.1976 року (наказ № 18-к від 09.02.1976 року) по 21.04.1980 року (наказ № 7 від 25.04.1980 року) (а.с. 15).

Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства «Чернігівбуд» від 12.06.2017 року № 05/254 комбінат «Чернігівпромбуд» перетворено в трест «Чернігівпромбуд» на підставі наказу Мінпромбуду УРСР від 03.07.1985 року № 194.

Трест «Чернігівпромбуд» перетворено в державне об`єднання «Чернігівбуд» на підставі наказу державної будівельної корпорації від 18.12.1991 року № 36.

Державне об`єднання «Чернігівбуд» перетворено в державне підприємство «Чернігівбуд» на підставі наказу корпорації «Укрбуд» від 08.06.1993 року № 141. Державне підприємство «Чернігівбуд» перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Чернігівбуд» на підставі наказу корпорації «Укрбуд» від 10.12.1993 року № 371.

Згідно протоколу № 19 від 27.04.2011 року загальних зборів акціонерів ВАТ «Чернігівбуд», відкрите акціонерне товариство «Чернігівбуд» перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Чернігівбуд», наказ № 24 від 04.04.2012 року.

БМУ «Промбуд-2» ВАТ «Чернігівбуд» ліквідовано 30.09.1996 року на підставі наказу ВАТ «Чернігівбуд» від 16.07.1996 року № 56. ПАТ «Чернігівбуд» є правонаступником БМУ «Промбуд-2» (а.с16).

Таким чином, наданими у справі доказами підтверджено період роботи ОСОБА_1 у БМУ «Промбуд №2» з 03.02.1976 року по 21.04.1980 року, а тому позивач має достатній, понад 26 років, страховий стаж роботи, що є підставою для призначення пенсії за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Що стосується посилання відповідача про те, що, що в трудову книжку на ім`я позивача не внесено запис про звільнення з роботи у зв`язку з призовом на військову службу та про прийняття на роботу після проходження військової служби, колегія суддів зазначає, що відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №164, що діяла на час проходження позивачем військової військової служби, до трудової книжки за місцем роботи вносяться записи про час служби в складі ЗС СРСР із зазначеннями дати призову (зарахування) і дати звільнення зі служби.

Зазначена інструкція не містить вимог щодо внесення до трудової книжки запису про звільнення з роботи на час проходження військової служби та час зарахування на роботу після закінчення проходження військової служби.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подані позивачем документи до заяви підтверджують його право на призначення пенсії, а відтак відповідач не мав належних правових підстав для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Пилипенко О.Є.

Повний текст виготовлено: 05 червня 2019 року.