Справа № 9901/301/19
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 червня 2019 року

Київ

справа №9901/301/19

адміністративне провадження №П/9901/301/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви прокуратури Полтавської області до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про скасування рішення №91дп-19 від 27 березня 2019 року,

УСТАНОВИВ:

30 травня 2019 року до Верховного Суду надійшла позовна заява прокуратури Полтавської області (далі - Прокуратура, позивач) до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія, відповідач) з такими позовними вимогами: визнати протиправним, скасувати рішення КДКП від 27 березня 2019 року № 19дп-19 «Про закриття дисциплінарного провадження щодо першого заступника керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 та прокурора Решетилівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_1» та зобов`язати КДКП притягти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення відповідача прийняте без належного дослідження фактів, викладених у дисциплінарній скарзі позивача щодо вчиненого прокурорами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дисциплінарних проступків, а також з порушенням процедури його прийняття.

За змістом частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, зокрема, справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. Особливості розгляду цієї категорії спорів визначено у статті 266 КАС України.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за цим позовом Суд виходить з такого.

За частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (абзац перший пункту 4.1 Рішення).

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Позивач стверджує що відповідними діями прокурорів були порушені публічні інтереси, а саме допущено неналежне виконання покладених на них функцій щодо здійснення ефективного процесуального керівництва. З метою захисту цих інтересів Прокуратура звернулася з відповідними дисциплінарними скаргами до КДКП, як до органу державної влади, наділеного повноваженнями на прийняття відповідного рішення про необхідність притягнення прокурорів до дисциплінарної відповідальності.

У позовній заяві позивач зазначив про те, що ОСОБА_2 - першим заступником керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області під час здійснення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях № 0000037 та № 0000037 не скасовано незаконних постанов слідчого про закриття провадження. Ці постанови у подальшому скасовані прокуратурою області.

Аналогічні порушення допущені і керівником місцевої прокуратури - ОСОБА_1 як процесуальним керівником у кримінальних провадженнях № 0000270, № 0000197 та № 0000329.

Крім того, позивачем доводиться, що як керівником місцевої прокуратури ОСОБА_1 ., так і її першим заступником ОСОБА_2 , не організовано проведення належних перевірок збереження речових доказів і схоронності тимчасово вилученого майна у підрозділах поліції.

За частиною десятою статті 131 Конституції України відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення добору суддів, прокурорів, їх професійної підготовки, оцінювання, розгляду справ щодо їх дисциплінарної відповідальності, фінансового та організаційного забезпечення судів.

За змістом статті 44 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) дисциплінарне провадження щодо прокурорів здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

Порядок дисциплінарного провадження щодо прокурора врегульовано Законом № 1697-VII, зокрема частиною другою статті 45 цього Закону визначено право на звернення до Комісії зі скаргою щодо дисциплінарного проступку прокурора кожного, кому відомі такі факти.

За статтею 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Процедура розгляду дисциплінарної скарги відповідно до Закону № 1697-VII передбачає: 1) відкриття дисциплінарного провадження; 2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; 3) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; 4) прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; 5) оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; 6) застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.

Порядок оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження регламентований статтею 50 Закону № 1697-VII, відповідно до частини першої якої прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення. Норми такого ж змісту наведено в пункті 148 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийнятого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Положення).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що оскарженню, зокрема у судовому порядку, підлягають ті рішення Комісії, які прийняті за результатами дисциплінарного провадження, і право на таке оскарження має прокурор як суб`єкт цього дисциплінарного провадження. Особи ж, незгодні з прийнятим у визначеному Законом № 1697-VII і Положенням порядку рішенням Комісії за дисциплінарною скаргою, не є суб`єктами дисциплінарного провадження і за цим Законом не наділені правом на оскарження в судовому порядку рішень Комісії за результатами дисциплінарного провадження.

Отже, право на судове оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надається особі, щодо якої воно прийняте.

Щодо права на оскарження рішень про притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, то відсутність його регламентації (крім можливості оскаржити таке рішення самим прокурором) у національному праві є розумним обмеженням у процедурі дисциплінарної відповідальності прокурора, покликаним не перевантажувати судову систему за умови, якщо чинне законодавство передбачає конкретні способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи.

Разом з тим особі, яка подала дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, надано право оскаржити рішення Комісії до Вищої ради правосуддя за наявності дозволу Комісії на таке оскарження (частина десята статті 78 Закону № 1697-VII).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 у справі № 9901/445/18, від 11 грудня 2018 року у справі № 9901/609/18, від 18 грудня 2018 року у справі № 9901/737/18 та ін.

Позивачем реалізовано свої повноваження на звернення до уповноваженого суб`єкта з дисциплінарною скаргою щодо прокурора. При цьому у разі незгоди з рішенням, прийнятим за наслідками такого звернення, чинним законодавством йому надано право на позасудовий порядок оскаржуння.

У зв`язку з наведеним, а також з огляду на те, що спірне рішення не створює безпосередньо для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків, звернення до суду з позовом є не обґрунтованим.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Тлумачення поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» наведено у правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» необхідно розуміти в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Зважаючи на обставини, у зв`язку з якими позивач звернувся до адміністративного суду, і наведене вище правове регулювання цих правовідносин Суд вважає, що у відкритті провадження у справі за цим позовом слід відмовити.

Керуючись статтями 22, 170, 241-243, 248, 256, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом прокуратури Полтавської області до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів прокуратури Полтавської області про скасування рішення №91дп-19 від 27 березня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н. В. Шевцова