Справа № 810/1988/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1988/18 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року, що прийняте о 13 год. 04 хв. у місті Києві (повний текст складений 25 січня 2019 року), у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз-Нафтопродукт" про застосування заходів реагування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про застосування заходів реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) будівель, приміщень та резервуарів Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз-Нафтопродукт" за адресою: Київська область, Рокитнянський район, смт. Рокитне, вул. Залізнодорожна, 36, шляхом зобов`язання відповідача повністю зупинити експлуатацію вказаного об`єкта до повного усунення порушень, зазначених в акті від 23.03.2018 №37.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на наявності правових підстав для вжиття заходів реагування.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз-Нафтопродукт" зареєстроване 15.03.2010 як юридична особа та знаходиться за адресою: 09600, Київська область, Рокитнянський район, смт. Рокитне, вул. Залізнодорожна, 36, що підтверджується витягом з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Головним управлінням Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області видано наказ "Про проведення планових перевірок" від 27.02.2018 №148, відповідно до якого у період з 19.03.2018 по 23.03.2018 вирішено провести планову перевірку ТОВ "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз-Нафтопродукт" з питань додержання та виконання вимог законодавства у сферах цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки.

У період з 19.03.2018 по 23.03.2018 на підставі зазначеного наказу та посвідчення на проведення перевірки від 27.02.2018 №869 головним інспектором Рокитнянського РС ГУ ДСНІ України у Київській області Крупкою М.Г. проведено планову перевірку щодо додержання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки ТОВ "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз-Нафтопродукт" за адресою: Київська область, Рокитнянський район, смт. Рокитне, вул. Залізнодорожна, 36.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 23.03.2018 №37, згідно якого у ході перевірки було встановлено, що будівлі, приміщення та резервуари ТОВ "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз-Нафтопродукт" за вказаною вище адресою експлуатуються з порушеннями вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, а саме:

1) п. 2 ст. 57 Кодексу ЦЗ України, ПКМУ №311 від 20.05.2015 - суб`єктом господарювання не подано декларацію відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки;

2) п. 2.5 розділу ІІІ ППБУ №1417 від 30.12.2014 - дерев`яні елементи конструкції будівель нафтобази не піддано вогнезахисній обробці;

3) п. 1.2 глави 1 розділу V ППБУ №1417 від 30.12.2014 - приміщення адміністративної будівлі, матеріального складу, побутові та дизельгенераторної не обладнанні системою протипожежного захисту;

4) п. 1.1, п. 1.4 глави 1 розділу V ППБУ №1417 від 30.12.2014 - не виконано технічне обслуговування наявної системи пожежної сигналізації в приміщеннях адмінбудівлі нафтобази;

5) п. 1.21 глави 1 розділу ІV ППБУ №1417 від 30.12.2014, п. 3 розділу 4 НАПБ В.01.058-2008/112 - не виконано перевірку засобів захисту від прямих попадань блискавки та вторинних її проявів нафтобази з відміткою у спеціальному експлуатаційному журналі;

6) п. 1.20 глави 1 розділу ІV ППБУ №1417 від 30.12.2014 - не виконано заміри опору ізоляції і перевірку спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання на нафтобазі;

7) п. 10 розділу 5 НАПБ В.01.058-2008/112 - не виконано вимірювання електричного опору заземлювальних пристроїв захисту від проявів статичної електрики з відміткою у спеціальному журналі з експлуатації;

8) п. 1 п.п.1.6 розділу ІV ППБУ №1417 від 30.12.2014 - з`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів в приміщеннях будівель нафтобази не здійснено за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів;

9) п. 2 глави 3 розділу V НАПБ В.01.058-2008/112 - не на всі наземні резервуари заведено технологічну карту, в якій вказано конструктивний тип, максимальний рівень наливання, мінімальний залишок, швидкість наповнення (спорожнення);

10) п. 15 глави 3 розділу V НАПБ В.01.058-2008/112 - не виконано очищення непрацюючих резервуарів (від відкладень пірофорного сірчистого заліза), резервуарів із сірчистими нафтопродуктами згідно розробленого графіка планових робіт;

11) п. 30 глави VІІ НАПБ В.01.058-2008/112 - нафтобазу не забезпечено переносним газоаналізатором у вибухозахищеному виконанні;

12) п. 19 ПКМУ №956 від 11.07.2001, ст. 9 Закону України "Про об`єкт підвищеної небезпеки", п. 3 Порядку ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки - не проведено ідентифікацію нафтобази щодо визначення потенційної небезпеки з урахуванням усіх чинників небезпеки;

13) ст. 53 Кодексу ЦЗ України, п. 3.1.1 розділу 3.1 глави 3 ПТБ Наказ МНС №557 від 15.08.2007 - на нафтобазі не створено автоматизовану систему раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення;

14) п. 3.1.1 розділу 3.1 глави 3 ПТБ Наказ МНС №557 від 15.08.2007 - на нафтобазі не повністю передбачено наявність постійно оновлювального запасу відповідних медичних препаратів, сучасних антидотів та інших фармацевтичних препаратів, у тому числі кисню;

15) п. 3.3 глави 3 ПТБ Наказ МНС №557 від 15.08.2007 - не виконуються умови договору щодо постійного обов`язкового обслуговування державними аварійно-рятувальними службами;

16) п. 4.3.10 розділу 4.3 глави 4 ПТБ Наказ МНС №557 від 15.08.2007 - не проведено перевірку придатності виданих для використання засобів захисту органів дихання;

17) п.п.4.10.1 ПТБ Наказ МНС №557 від 15.08.2007 - не розроблено евакуаційні заходи на випадок загрози або виникнення надзвичайної ситуації, розрахунків укриття персоналу підприємства;

18) п. 1 ПКМУ №1788 від 16.11.2002 - не проведено страхування цивільної відповідальності за шкоду, яка може бути заподіяна аваріями на нафтобазі;

19) п. 6 ПКМУ №444 від 26.07.2013 - інформаційно-довідковий куточок не забезпечено інформацією щодо конкретних дій у надзвичайних ситуаціях та інших нестандартних подій у побуті.

Враховуючи виявлені порушення, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що підстави, визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Кодексом цивільного захисту України для застосування до відповідача заходів реагування у вигляді повного зупинення роботи лікарні відсутні.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та її гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 67 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення перевірки було виявлено ряд порушень правил та норм пожежної і техногенної безпеки на визначеному об`єкті, що на думку позивача створює реальну загрозу життю та здоров`ю людей.

Статтями 64, 66, частиною другою статті 68 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Тобто, орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі виявлення факту недотримання вимог законодавства, на підставі акту, складеного за результатами здійснених заходів (перевірок тощо), має право звернутися до суду із позовом про застосування заходів реагування у вигляді, зокрема, повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів.

Забезпечення державою конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності від невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій має пріоритетне значення.

Відповідно до першого речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право кожного на життя охороняється законом. Цей припис зобов`язує державу вживати належних заходів для захисту життя осіб, які знаходиться під її юрисдикцією. Слід зазначити, що це зобов`язання повинно тлумачитися як таке, що застосовується в контексті будь-якої діяльності, публічної чи ні, в якій право на життя може бути поставлене під сумнів.

Недодержання суб`єктами господарювання вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.

Статтею 69 Кодексу цивільного захисту України, пунктом 7 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачені підстави для звернення центрального органу виконавчої влади до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, серед яких нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій.

Згідно з частиною першою статті 70 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зокрема, є: недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій.

Надаючи оцінку виявленим порушенням, колегія суддів зазначає, що порушення №№1, 5, 6, 7, 9, 12, 15, 16, 18 не є такими, що можуть безпосередньо свідчити про наявність загрози життю чи здоров`ю людей. Неоформлення певних документів, порушення чи неукладення певних договорів, нездіснення окремих перевірок, вимірювань тощо, у даному випадку можуть свідчити виключно про недотримання встановлених законом вимог та не є підставою для висновку про небезпечний, незадовільний технічний чи протипожежний стан об`єкта.

Щодо порушень №№ 17, 19, то відповідач стверджує про наявність схем евакуації та розроблених евакуаційних заходів, на підтвердження чого надає відповідні документи та фото-матеріали. Водночас, колегія суддів звертає увагу на відсутність підстав вважати ці обставини такими, що існували на час проведення перевірки позивачем та на час звернення його до суду. Також колегія суддів ставить під сумнів надані відповідачем фотоматеріали, які не можуть безумовно засвідчувати їх належність до спірного об`єкту без проведення позивачем у межах його компетенції повторної перевірки.

Звертаючись до суду, позивач також наголошував на тому, на спірному об`єкті не повністю передбачено наявність постійно оновлювального запасу відповідних медичних препаратів, сучасних антидотів та інших фармацевтичних препаратів, у тому числі кисню (порушення № 14). Відповідач у свою чергу стверджував, що аптечка поповнена з необхідного переліку медикаментів, проте будь-яких доказів цьому не надав (у тому числі доказів наявності та/або оновлення антидотів, інших фармацевтичних препаратів, кисню тощо).

У ході перевірки позивачем були виявлені дерев`яні елементи конструкції будівель нафтобази, що не піддані вогнезахисній обробці, а також обставини, що з`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів в приміщеннях будівель нафтобази не здійснено за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів (порушення № 2, 8). На спростування вказаних обставин відповідач надав до суду акт від 20.07.2015 (а.с. 53) за підписом його посадових осіб щодо проведення вогнезахисної обробки дерев`яних елементів конструкції будівель нафтобази та технічний звіт щодо проведення електротехнічних вимірів та випробування електрообладнання та електромереж від 25.10.2016, складений ФОП ОСОБА_1 Проте, наведені акт та звіт суд не розцінює як достатні докази відсутності порушень. Окрім того, ці документи, складені 2015 та 2016 року відповідно, не свідчать про те, що виявлені позивачем порушення дійсно не мають місце у 2018 році.

Відповідач не надав суду доказів не виконання очищення непрацюючих резервуарів (від відкладень пірофорного сірчистого заліза), резервуарів із сірчистими нафтопродуктами згідно розробленого графіка планових робіт, та забезпечення нафтобази переносним газоаналізатором у вибухозахищеному виконанні (порушення №№ 10, 11).

При цьому, помилковими є посилання відповідача та суду першої інстанції на те, що ці порушення не мали місце, оскільки нормами НАПБ В.01.058-2008/112 чітко передбачені вимоги щодо очищення від відкладень пірофорного сірчистого заліза, у яких зберігаються сірчисті нафтопродукти, а також заборону експлуатації АЗС без переносного газоаналізатора у вибухозахищеному виконанні. При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що необхідність наявності газоаналізатора передбачена на АЗС незалежно від здійснення чи нездійснення роботи із газами.

Відповідачем не надано доказів створення, введення в експлуатацію та функціонування автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення (порушення № 13). Доводи відповідача про те, що це порушення не створює загроз, колегія суддів відхиляє, оскільки наведена система оповіщення є необхідною передумовою для попередження загроз життю та здоров`ю людей внаслідок їх можливого потрапляння в зону можливого ураження. Безпідставними є також доводи суду першої інстанції про відсутність вимог щодо обладнання цієї системи, оскільки це прямо передбачено частиною першою статті 53 Кодексу цивільного захисту України.

Щодо порушень №3 та № 4, то суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідач не надав доказів обладнання приміщення адміністративної будівлі, матеріального складу, побутової та дизельгенераторної системою протипожежного захисту, її технічного обслуговування. У свою чергу, розроблення робочого проекту цієї системи та його погодження у 2011 році не свідчить про її встановлення за цим проектом та введення в експлуатацію, а також не є підставою для висновку про її робочий стан у 2018 році. Наданий позивачем договір на обслуговування сигналізації не свідчить про здійснення фактичного обслуговування цієї системи.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що існуючі у відповідача порушення у сфері пожежної і техногенної безпеки, що зафіксовані в акті перевірки, крім №№1, 5, 6, 7, 9, 12, 15, 16, 18, слід кваліфікувати як такі, що створюють реальну загрозу життю і здоров`ю людей.

Належних та допустимих доказів відсутності виявлених порушень відповідачем, як зазначалося, надано не було. При цьому, колегія суддів наголошує на тому що, суд, у даному випадку, вправі надавати оцінку виключно обставинам, які слугували підставою для звернення до суду з позовом та перевіряти наявність чи відсутність порушень, які зафіксовані відповідачем, та не може надавати оцінку повноті та відповідності усунень таких порушень, що мало місце під час розгляду справи, фактично перебираючи на себе повноваження відповідача, який і повноважний перевіряти на відповідність вимогам у сфері техногенної та пожежної безпеки усунутих порушень.

Колегія суддів наголошує на тому, що вказані відповідачем обставини щодо усунення порушень протипожежних норм можуть бути предметом повторної перевірки, здійсненої позивачем за заявою відповідача.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що виявлені перевіркою порушення пожежної безпеки мали місце, станом на час прийняття оскаржуваного рішення усунуті не були, а за своїм характером їх частина є такою, що безумовно свідчить про загрозу життю та здоров`ю людей, а отже наявні правові підстави для вжиття заходів реагування.

Тому, суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області задовольнити.

Скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз-Нафтопродукт" про застосування заходів реагування задовольнити.

Застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) будівель, приміщень та резервуарів Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз-Нафтопродукт" за адресою: Київська область, Рокитнянський район, смт. Рокитне, вул. Залізнодорожна, 36, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз-Нафтопродукт" повністю зупинити експлуатацію вказаного об`єкта до усунення порушень, зазначених в акті Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області від 23.03.2018 №37.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 05.06.2019.