Справа № 520/11308/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 р.Справа № 520/11308/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 22.02.19 року по справі № 520/11308/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез"

до Державної фіскальної служби України

про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез» звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію ДФС України №4120/6199-99-13-02-03-15/ІПК від 24.09.2018 року, надану ТОВ «Ветсинтез».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2019р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез» задоволено. Визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) №4120/6/99-99-13-02-03-15/ІПК від 24.09.2018 року, надану Товариству з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез» (61001, м. Харків, вул. Смольна, 30, ). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез» (61001, м. Харків, вул. Смольна, 30, ) судовий збір у сумі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

ДФС України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на ст. ст. 237, 244, 246, 1159, 1160 ЦК України; п.п.14.1.54, п.14.1 ст.14, п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п.164.2.11 п. 164.2 ст.164, ст.165, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.п. 170.9.1, п.п. 170.9.2 п. 170.9 ст.170 ПК України та зазначає, що у разі якщо працівником придбання товарів (робіт, послуг) здійснено не за рахунок попередньо виданих юридичною особою (роботодавцем) коштів під звіт, то дохід, виплачений цьому працівнику за реалізовані (продані) товари (роботи, послуги) включається до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як інший дохід та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором на загальних підставах. Також, ДФС України вважає за необхідне зазначити, що проведення аналогії з вимогами абз. "в" пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 ПКУ є безпідставним, оскільки ПКУ наведений чіткий та вичерпний перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Віднесення у податковій консультації будь-якої іншої категорії доходів до вказаного переліку буде прямо суперечити нормам ст. 165 ПКУ та надавати перевагу конкретному платнику податків. Просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2019р. , прийнявши по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник ТОВ «Ветсинтез» подав до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю законним та обґрунтованим. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 р. без змін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заперечення на апеляційну скаргу.

Представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 27.08.2018 року ТОВ «Ветсинтез» звернулось до ДФС України з запитом №1241 в порядку вимог п.52.1 та п.52.2.ст. 52 ПК України про надання індивідуальної податкової консультації, в якому просило роз`яснити наступні питання: - чи підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб та військовим збором кошти, які виплачуються (компенсуються) підприємством працівнику, після повернення його з відрядження, за фактично витрачені ним власні кошти під час відрядження на закупівлю паливно - мастильних матеріалів (ГСМ), омивача скла, оливу моторну, дистильовану воду та мешкання, у разі якщо підприємством не видавався працівнику аванс на відрядження.

За результатами розгляду вказаного звернення, керуючись ст.52 Податкового Кодексу України, відповідачем була надана податкова консультація ДФС України від 24.09.2018 року №4120/6199-99-13-02-03-15/ІПК. Зі змісту вказаної індивідуальної податкової консультації, податковим органом, виходячи з аналізу вимог: ст.ст.1159,1160,237, 244,246 Цивільного Кодексу України, п.п.14.1.54, п.14.1 ст.14 ПК України, п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п.164.2.11 п.164.2 ст.164, ст.165, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.п.170.9.1, п.п.170.9.2 п.170.9 ст.170 Податкового Кодексу України, надано індивідуальну консультацію, в якій зазначено, що у разі якщо працівником придбання товарів (робіт, послуг) здійснено не за рахунок попередньо виданих юридичною особою (роботодавцем) коштів під звіт, то дохід, виплачений цьому працівнику за реалізовані (продані) товари (роботи, послуги) включаються до його загального місячного (річного) оподаткованого доходу як інший дохід та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором на загальних підставах.

Водночас, підставою для надання вказаної індивідуальної консультації про необхідність оподаткування зазначених витрат на загальних підставах стало те, що п.170.9 ст. 170 Податкового Кодексу України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються кошти, отримані платником податку від роботодавця під звіт за умови дотримання усіх встановлених вимог. Оскільки юридичною особою кошти під звіт не видавалися, то сума коштів, на думку відповідача, включається до загального оподатковуваного доходу.

З вказаними висновками позивач не погодився, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належним чином повноти та обґрунтованості податкової консультації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп.14.1.172-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Згідно з п. 52.1 ст. 52 Податкового Кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п. 52.2 ст. 52 Податкового Кодексу України).

Відповідно до п. 52.4 ст. 52 Податкового Кодексу України індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, підлягає реєстрації в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.

При цьому, відповідно до п. 53.1 ст. 53 Податкового Кодексу України, не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована.

Відповідно до п.53.2 ст.53 Податкового Кодексу України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

З аналізу вищезазначених норм Податкового Кодексу України можна зробити висновок, що індивідуальна податкова консультація фактично має силу правового акта, фактично є рішенням (правовим актом індивідуальної дії) суб`єкта владних повноважень, відповідно породжує для відповідних суб`єктів за не виконання настання юридичних наслідків, впливаючи на їхні права та обов`язки, через що є обов`язковою для виконання. Водночас, підставою для визнання індивідуальної податкової консультації недійсною може бути лише її суперечність правовим нормам або змісту відповідного податку чи збору.

По суті наданої індивідуальної податкової консультації колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

Згідно п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового Кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до абз. «а» п. 176.1. ст.176 Податкового Кодексу України платники податку зобов`язані: вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Згідно абз. «а» п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Вимоги п.п. 163.1.1 та п. 163.1.2 п. 163.1 ст.163 Податкового Кодексу України передбачають, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового Кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Підпунктом 164.1.1. п.164.1 ст.164 Податкового Кодексу України передбачено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Пунктом 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Отже, при отриманні зазначених у цьому підпункті дохід від фізичних осіб - платників єдиного податку четвертої групи, їх отримувач зобов`язаний включити: суми таких доходів до річної податкової декларації за звітний рік та самостійно сплатити з них встановлені цим Кодексом податки та збори.

Щодо статусу уповноважених осіб підприємства у відрядженні, колегія суддів зазначає, що ч. 3 ст.58 ЦПК України визначає, що юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Частина 3 ст.56 ГПК України передбачає, що юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ч. 1 ст.243 Цивільного Кодексу України комерційним представником є особа, яка постійно та самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів у сфері підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, є підстави вважати, що працівник підприємства виступає уповноваженою особою підприємства, що діє на підставі відповідного наказу керівника ТОВ «Ветсинтез» у відрядженні.

Відповідно до п.п.165.1.1 п.165.1 ст.165 Податкового Кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: 165.1.11. кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу, а також суми компенсаційних виплат в іноземній валюті, що виплачуються відповідно до закону працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження.

Згідно з вимогами абзацу «в» п.п.170.9.1 п.170.9 ст.170 Податкового Кодексу України, передбачене оподаткування суми надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт, не повернутої у встановлений строк. Податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно із цим підпунктом. Під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій. Для цілей цього пункту до суми перевищення не включаються та не оподатковуються документально підтверджені витрати, здійснені за рахунок готівкових чи безготівкових коштів, наданих платнику податку під звіт роботодавцем на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків, у встановлених межах, що здійснені таким платником та/або іншими особами з рекламними цілями.

Сума податку, нарахована на суму такого перевищення, утримується особою, що видала такі кошти, за рахунок будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) платника податку за відповідний місяць, а у разі недостатності суми доходу - за рахунок оподатковуваних доходів наступних звітних місяців до повної сплати суми такого податку.

У разі коли платник податку припиняє трудові або цивільно-правові відносини з особою, що видала такі кошти, сума податку утримується за рахунок останньої виплати оподатковуваного доходу під час проведення остаточного розрахунку, а у разі недостатності суми такого доходу непогашена частина податку включається до податкового зобов`язання платника податку за наслідками звітного (податкового) року.

Якщо повне утримання такої суми податку є неможливим внаслідок смерті платника податку чи визнання його судом безвісно відсутнім або оголошення його судом померлим, така сума утримується під час нарахування доходу за останній для такого платника податку податковий період, а в непогашеній частині визнається безнадійною до сплати.

Відповідно до п.п. 170.9.2. п.170.9. ст.170 Податкового Кодексу України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: а) завершує таке відрядження; б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт. За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

З аналізу наведених положень вбачається, що доходом для особи, яка отримала грошові кошти під звіт, є виключно надмірно виплачена сума, яка не була повернута після здійснення розрахунків в межах п`ятиденного строку після закінчення виконання доручення по розпорядженню коштів.

Отже, виходячи з положень ст.ст.165,170 Податкового Кодексу України вказані суми не є доходом працівників підприємства, а є сумою компенсації їх витрат при відрядженні, якщо вказані витрати повністю є підтвердженими: договорами, накладними на отримання ТМЦ, квитанціями про розрахунок, товарними чеками про внесення коштів від імені підприємства, іншими, а також звітами про використання коштів, виданих під звіт наданий підприємству без затримки та своєчасно.

Таким чином, ТОВ "Ветсинтез" як податковий агент, при видачі вказаних сум працівникам підприємства під звіт не повинно їх оподатковувати податком на доходи фізичних осіб, а також військовим збором. Крім того, працівники підприємства під час відрядження не отримують від підприємства будь - яких доходів, оскільки суми виплат є компенсацією понесених витрат по придбанню товарно-матеріальних цінностей.

Водночас, вказані виплати не є доходом, який оподатковується військовим збором.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що сума витрат, яка відшкодована найманому працівнику на підставі наданого Звіту про використання коштів оригіналів документів, що підтверджують вартість понесених витрат, за умови що відрядження пов`язане з господарською діяльністю підприємства, не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором, незалежно від того, що аванс не видавався, а витрати, під час відрядження, здійснювались за власні кошти.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у спірному випадку позивачем порушено питання щодо надання податкової консультації з приводу того, чи включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу, як інші доходи та оподатковується на загальних підставах податком на доходи фізичних осіб та військовим збором сума коштів, виплачених фізичній особі-співробітнику, яка здійснила за рахунок власних коштів придбання товарів/послуг для потреб підприємства, якщо попередньо кошти під звіт не видавались.

Тобто, у зверненні щодо практичного застосування норм податкового законодавства, позивач просив роз`яснити чи є об`єктом оподаткування суми коштів, виплачених фізичній особі-співробітнику, яка здійснила за рахунок власних коштів придбання товарів/послуг для потреб підприємства, якщо попередньо кошти під звіт не видавались.

Висновок податкової консультації, як і доводи апеляційної скарги, стосуються того, що оскільки фізичною особою (працівником) придбання товарів здійснено не за рахунок попередньо виданих юридичною особою (роботодавцем) коштів під звіт, то дохід, виплачений такій фізичній особі за реалізовані (продані) товари, включається до її загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як інші доходи та оподатковується на загальних підставах.

Тобто, у спірній податковій консультації контролюючий орган об`єкт оподаткування визначає як дохід, виплаченій фізичній особі за реалізовані (продані) товари.

Отже, податкова консультація (її висновки) не стосуються тих питань практичного застосування норм податкового законодавства, які були порушені позивачем, оскільки останнім не запитувалося те, чи є об`єктом оподаткування кошти, виплачені фізичній особі за реалізовані (продані) товари.

Таким чином, оскаржувану податкову консультацію неможливо визнати обґрунтованою та такою, що стосується запиту позивача, а вищезазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не довів повноту та обґрунтованість податкової консультації №4120/6/99-99-13-02-03-15/ІПК від 24.09.2018 року.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст.77 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги, який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено, в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано, в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано, та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено, які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в запереченнях на позов та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року по справі № 520/11308/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя З.Г. Подобайло
Судді Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 03.06.2019 року