Справа № 280/4150/18
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4150/18

головуючий суддя І інстанції Конишева О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року в адміністративній справі № 280/4150/18 за позовом Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Токмацького управління Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до суду з адміністративним позовом до Токмацького управління Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення Токмацького управління ГУ ДФС у Запорізькій області № від 17.08.2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату(несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року в задоволенні в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Дочірнє підприємство "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року скасувати та прийняти судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що оскаржуване рішення було прийнято відповідачем з порушенням приписів чинного законодавства, оскільки за приписами ч. 3 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під час дії мораторію кредиторам забороняється нараховувати штрафні санкції або пеню.

Відзив від відповідача на адресу суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, 07.06.2018 року ухвалою господарського суду Запорізької області по справі № 908/671/18 відкрито провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

22.08.2018 до позивача надійшло рішення Токмацького управління ГУ ДФС у Запорізькій області № від 17.08.2018, про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату(несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Відповідно до вказаного рішення, за період з 22.08.2017 року по 05.05.2018 року, позивачу було нараховано пеню у розмірі 53775.55 грн. та штраф у розмірі 79728.05 грн. Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаного рішення, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення було прийнято відповідачем у відповідності з приписами чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом, який дорівнює календарному місяцю.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Приписами п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що недотримання платниками єдиного внеску обов`язку по його своєчасній сплаті має наслідком застосування до останніх фінансових санкцій у вигляді штрафу та нарахування пені.

Як свідчать встановлені обставини справи, факт несвоєчасного перерахування єдиного внеску у період з 22.08.2017 року по 05.05.2018 року позивачем не заперечується.

Однак, на переконання позивача, у податкового органу було відсутнє право по нарахуванню йому штрафних санкцій та пені, та як наслідок, прийняття оскаржуваного рішення, з огляду на дію мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Встановивши зміст спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає вказані висновки позивача такими, що відповідають приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Як свідчать встановлені обставини справи, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.06.2018 року по справі № 908/671/18 відкрито провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні договори України» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частин першої та третьої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв`язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов`язання, і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов`язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов`язання.

З аналізу зазначених норм вбачається, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що конкурсні кредитори це кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Поточні кредитори це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Таким чином, що стосується зобов`язань поточних кредиторів, то за цими зобов`язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов`язаннями, похідними від основного зобов`язання, а тому оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Вказані правові висновки також відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 28.03.2019 року у справі № 825/1397/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення від 17.08.2018 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені було прийнято з огляду на несвоєчасну сплату позивачем єдиного внеску за період з 22.08.2017 року по 05.05.2018 року, тобто за період до порушення провадження у справі про банкрутство.

Відтак, оскільки штрафні санкції та пеня є додатковими зобов`язаннями, які забезпечують належне виконання основного зобов`язання, і є похідними від основного зобов`язання, то їх застосування за невиконання зобов`язання, строк виконання якого настав до введення мораторію, суперечить приписам ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу, відповідач не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені чинним законодавством, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та адміністративного позову, визнання протиправним та скасування спірного рішення.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд керується приписами ст. 139 КАС України,

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року в адміністративній справі № 280/4150/18 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Токмацького управління ГУ ДФС у Запорізькій області № від 17.08.2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Токмацького управління Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 1762.00 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 3003.83 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко