Справа № 756/1923/17-а
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 756/1923/17-а Суддя першої інстанції: Шевчук А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бужак Н.П. та Костюк Л.О.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про визнання неправомірними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про визнання неправомірними рішень та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- скасувати рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 14.09.2015 № 32838 та розпорядження від 21.10.2015 щодо утримання переплати пенсії у розмірі 355 922, 22 грн.;

- зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повернути утримані кошти.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволення адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження правомірності та обґрунтування можливості здійснення відрахувань переплати пенсії за 15 (п`ятнадцять) календарних років до прийняття одноосібного рішення посадовою особою про утримання виплачених сум, крім того, відсутні зловживання з боку ОСОБА_1 чи подання недостовірних даних для свідомого отримання переплати пенсії.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 09.03.1992 року отримує пенсію за вислугу років призначену відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За наслідком проведеної територіальним органом пенсійного фонду перевірки, здійсненої на підставі відомостей трудової книжки позивача та зроблених запитів щодо трудової діяльності ОСОБА_1 , встановлено порушення вимог щодо повідомлення пенсійного органу щодо кожного факту звільнення та працевлаштування.

Так, перевіркою трудової книжки та згідно отриманих довідок Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві виявлено, що з 10.05.2000 року по 17.09.2001 року Пащенко В.І. працював на посаді 3-ї авіаескадрильї льотного загону льотного комплексу; з 18.09.2002 року по 18.09.2003 року на посаді заступника генерального директора з організації льотної роботи-командиром льотного загону; з 19.09.2003 року по 07.11.2003 року на посаді командира повітряного судна Мі-8 2-ї авіаескадрильї льотного загону; з 10.11.2003 року по 10.11.2005 року на посаді командира повітряного судна; з 01.12.2005 року по 07.06.2006 року на посаді пілота-інструктора Мі-8 льотного загону льотного комплексу; з 20.10.2006 року по 15.02.2009 року на посаді пілота-інструктора Мі-8 льотного загону льотного комплексу; з 16.02.2009 року по 19.04.2012 року на посаді старшого пілота-інструктора льотного загону льотного комплексу; з 20.04.2012 року по 17.12.2012 року на посаді командира льотного загону льотного комплексу; з 01.01.2015 року на посаді інструктора-льотчика методиста служби організації навчання і підготовки льотного складу льотного комплексу.

За твердженням відповідача в зазначені періоди роботи на льотних посадах ОСОБА_1 не мав права на отримання пенсії по вислузі років.

Таким чином, 02.09.2015 року листом №891 Управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для вирішення питання про відшкодування переплати пенсії (безпідставно одержані кошти) ОСОБА_1 за період з 10.05.2000 року по 31.08.2015 року в сумі 355 922 грн. 22 коп. у зв`язку з працевлаштування останнього.

Рішенням № 303 від 14.09.2015 року начальником управління вирішено утримувати з ОСОБА_1 за вказаний період по 20% від пенсії щомісячно до повного погашення заборгованості. На підставі цього рішення 21.10.2015 р. управлянням видано відповідне розпорядження про утримання переплати у розмірі 20% від пенсії щомісячно до повного погашення заборгованості.

Щодо безпідставних відрахувань з пенсії позивачем 12 грудня 2016 року подано скаргу начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у відповідь на яку пенсійний орган листом № 681/02/Т-20111 надав відповідь, аналогічну за змістом оскаржуваним рішенням.

Листом № 4292 від 31.07.2017 року (тобто після подачі позовної заяви) Управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві направило на адресу відповідача повідомлення про зміну загального розміру переплати по особовому рахунку НОМЕР_1 гр. ОСОБА_1 на 326 624, 01 грн. за період з 10.05.2000 року по 31.08.2015 року, що виникла внаслідок працевлаштування.

Вважаючи вищенаведені рішення протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.. 1215 ЦК України, підставами, за умови яких безпідставно набуте майно не підлягає поверненню, крім іншого є заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії або допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплату проведено фізичної або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Порядок утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій визначений статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-ІV), згідно з частиною першою якої, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що надмірно виплачені суми можуть бути утримані із пенсії за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону № 1058-IV. Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

Оскільки, статтею 50 Закону № 1058-IV визначений вичерпний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсій, і таких у ході розгляду справи встановлено не було, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про протиправність оскаржуваного рішення управління ПФУ від 14 вересня 2015 року № 303 та розпорядження від 21 жовтня 2015 року про утримання надміру сплаченої суми пенсії.

Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у справі № 428/1055/17 від 25 квітня 2019 року.

Безпідставними є також посилання заявника апеляційної скарги на вимоги статті 102 Закону № 1788-XII, оскільки позивач під час первинного призначення пенсії, відповідно до заяви від 09.03.1992 року, повідомив пенсійний орган про перебування в трудових відносинах. Відповідальність же у вигляді стягнення надміру сплачених сум пенсії застосовується виключно внаслідок зловживань з боку особи.

Варто також наголосити, що постановою Верховного суду України від 22.01.2014 року по справі 6-151 цс13, прийнятою за наслідками неоднакового застосування судами касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права (яка є обов`язковою для застосування усіма судами та державними органами), встановлено, що стаття 1215 ЦК України може застосовуватись лише при наявності підтвердженої доказами рахункової помилки, а безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Відтак суд апеляційної інстанції погоджує висновок викладений в оскаржуваному рішенні щодо відсутності зловживань з боку позивача, що має наслідком скасування спірних рішення та розпорядження пенсійного органу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Н.П.Бужак

Л.О.Костюк

Повний текст виготовлено 04 червня 2019 року.