Справа № 520/9749/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Панченко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 р. Справа № 520/9749/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 року, повний текст складено 22.02.2019 року, по справі № 520/9749/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДФС у Харківській області від 15.08.2016 року № 11240-1303.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 року задоволено позов.

Скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 15.08.2016 року № 11240-1303.

ГУ ДФС у Харківській області (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування послалося на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не врахування того факту, що контролюючим органом було дотримано вимоги ПК України щодо порядку нарахування земельного податку.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивачу на підставі договору дарування від 29.12.2001 року належать нежитлові приміщення підвалу XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX третього поверху II, 11, 12, 13, 14, 15, 16 загальною площею 829,3 кв.м, та 1/5 частка приміщень спільного користування: 1 поверху III, 2 поверху І, II. 10 та 3 поверху І, що становить 15/100 часток від усіх нежитлових приміщень, а також приміщення 3 поверху 1,2,3,4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 17, 18, 19,20,21,22 загальною площею 463,1 кв.м та 1/10 частка приміщень, спільного користування: 1 поверху III, 2 поверху, І, II, 10 та III (третього) поверху І, що становить 9/100 часток від усіх нежитлових приміщень, які знаходяться у нежитловій будівлі літ. А-3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно технічного паспорту на громадський будинок № 167 ( інвентаризаційна справа №75674), виданого 22.06.2006 року Харківським міським бюро технічної інвентаризації, загальна площа нежитлових будівель, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 становить 1260,0 кв.м. (а.с.12-13).

15.08.2016 року ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення - рішення № 11240-1303, яким визначено зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в розмірі 20901,73.

Приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, відповідач виходив з того, що плата за земельну ділянку справляється з урахуванням розміру 775 кв.м., що, на його думку, відповідає даним державного земельного кадастру.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючий орган стверджує, що спірне податкове повідомлення-рішення надіслано ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку ( зворотна сторона а.с.25). При цьому, позивач зазначає, що зазначеного не отримував.

Оскільки існування такого податкового повідомлення-рішення не заперечується сторонами, тому не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 78 КАС України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Позивач, вважаючи протиправним податкове повідомлення-рішення відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення ст. 286, 287 ПК України розрахунок земельного податку зроблений без визначення площі земельної ділянки пропорційності до площі нежитлового приміщення, яке належало позивачу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Порядок обчислення орендної плати за земельну ділянку, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів визначено положеннями підпункту 288.7 статті 288 розділу ХІІІ Податкового кодексу України, які містять відсилочні норми до статей 285 - 287 розділу ХІІІ Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до підпунктів 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок -обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, щоперебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якійрозташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно пп.14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПК України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Згідно п.п. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, до Державного земельного кадастру вносяться такі відомості про земельні ділянки, зокрема як нормативна грошова оцінка: значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки,яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з пп. 8 п. 22 цього Порядку.

Відповідно до п.2-1 Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 №213, дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 5 ст. 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр" на отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування для реалізації своїх повноважень, визначених законом.

Згідно з пунктом 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Норми пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України визначають механізм нарахування податку на землю за земельну ділянку, в тому разі, якщо на ній розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб. У такому разі податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Питання щодо нарахування плати за землю фізичними особами було предметом розгляду Верховним Судом України, який Постановою від 07 липня 2015 року у справі № 826/12388/13-а висловив позицію, відповідно до якої власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 17.04.2018 року по справі № 820/3171/17.

Судовим розглядом встановлено, що нежитлова будівля за адресою м. Харків, пр. Московський, 196-А, в якій знаходяться належні позивачу нежитлові приміщення є триповерховою будівлею із підвалом, в якій знаходяться нежитлові приміщення, які належать іншим фізичним та юридичним особам.

Враховуючи викладене, при розрахунку земельного податку податковим органом має враховуватись площа земельної ділянки пропорційно площі приміщень, які належать позивачу.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до копій наданих ГУ ДФС у Харківській області документів загальна площа земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 , яка нібито перебуває у власності ОСОБА_1 , становить 775 кв.м. В той же час, відомості про земельну ділянку із таким кадастровим номером та площею відсутні в Державному земельному кадастрі, про що свідчить скірн-шот із сайту "Публічна кадастрова карта України" та сайту Держгеокадастру.

З огляду на вищевикладене, контролюючим органом при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не встановлено кількість користувачів земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та при визначенні позивачу земельного податку не враховано площу частки земельної ділянки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці, розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб для позивача здійснено відповідачем за відсутності відомостей, обов`язкова наявність яких обумовлена нормами ПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що контролюючим органом під час нарахування земельного податку не враховувались та не використовувались дані Державного земельного кадастру, помилково враховувалась загальна площа земельної ділянки без визначення її пропорційності до площі нежитлового приміщення, яке належало позивачу.

Наведені обставини роблять неможливим визначення позивачу в установленому порядку правильної суми плати за землю.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності визначення позивачу суми грошового зобов`язання колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 по справі № 520/9749/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов