Справа № 360/3770/18
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 червня 2019 року

Київ

справа №360/3770/18

адміністративне провадження №К/9901/15100/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевірив касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

І. Суть справи

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області, в якому просив стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області винагороду за участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення за листопад 2015 року - 4680,00 грн, грудень 2015 року - 5850 грн, січень 2016 року - 5850 грн, загальна сума - 16380,00 грн, та допустити негайне виконання рішення в частині стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції в межах за один місяць.

Луганський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 17 січня 2019 року задовольнив позовні вимоги повністю.

Перший апеляційний адміністративний суд 23 квітня 2019 року розглянув апеляційну скаргу відповідача і задовольнив її частково, а рішення суду першої інстанції - змінив, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області (, місцезнаходження: 93404, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вулиця Партизанська, будинок 16) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ), винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 до 31.01.2016 в розмірі 14730,00 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів». В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишено без змін.

Відповідач, не погоджуючись із цими судовими рішеннями, подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року, й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ознайомившись із доводами касаційної скарги, Верховний Суд вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Пункт 20 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає таке поняття як адміністративна справа незначної складності - це справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Зокрема, до справ незначної складності належать справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище. До публічної служби належить також і державна служба, в тому числі проходження служби в Національній поліції України. Справи незначної складності розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження (пункт 17 статті 4, пункт 1 частини 6 статті 12, частина 1 статті 257 вказаного Кодексу).

ОСОБА_1 обіймав посаду старшого інспектора Лисичанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області. Предметом спору у цій справі є нарахування й виплата відповідачем винагороди за участь позивача в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення за листопад 2015 року - 4680,00 грн, грудень 2015 року - 5850 грн, січень 2016 року - 5850 грн, загальна сума - 16380,00 грн. Важливо, що позивач не займав відповідального та особливо відповідального становища.

Примітка до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» визначає перелік службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище. Відповідно до Указу Президента України «Про переліки посад військовослужбовців і працівників правоохоронних органів, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу, та граничних військових і спеціальних звань за цими посадами» від 21 березня 2002 року посада позивача - старший інспектор відділу поліції - не відноситься до посад, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу.

Звідси випливає, що ця справа є адміністративною справою незначної складності.

Відповідно до частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню, зокрема, судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доводи касаційної скарги відповідача не містять посилань і відповідних обґрунтувань наявності перелічених вище виняткових обставин, які б дозволили Верховному Суду переглянути цю справу незначної складності в касаційному порядку.

Відповідач мотивує свою касаційну скаргу тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права. Зокрема відповідач зазначає, що позивачем не надано докази на підтвердження безпосередньої участі його у проведенні антитерористичної операції, за яку постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 встановлено виплату грошової винагороди. Юридичними фактами, які слугували підставою для винесення наказів Антитерористичного Центру при Службі безпеки України про перебування позивача у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, є виключно питання пов`язані із проходженням позивачем служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції України, а не початком та завершенням участі у відповідних заходах, за які передбачено виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції. Відповідач вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими.

Отже, відповідач не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу адміністративного судочинства України могли б вимагати касаційного розгляду справи. Застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Верховний суд зазначає, що правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (ухвала Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі «Азюковська проти України»). Тому відмова Верховного Суду у розгляді касаційної скарги Головного управління Національної поліції в Луганській області у цій справі на підставі критерію малозначності справи не становить порушення права відповідача на доступ до суду за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. За таких умов і обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 4, 12, 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційної скаргою Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Н.М. Мартинюк

Судді А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко