Справа № 804/2364/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2019 року м. Дніпросправа № 804/2364/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 р. (суддя Барановський Р.А., м. Дніпро) у справі №804/2364/18

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Одеської області

про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Прокуратури Одеської області, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- скасувати наказ №366к від 26.02.2018 р. Прокуратури Одеської області про звільнення позивача з посади прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області та з органів прокуратури;

- скасувати наказ №1911к від 25.09.2018 р. Прокуратури Одеської області про внесення змін до наказу Прокуратури Одеської області №366к від 26.02.2018 р.;

- поновити позивача на посаді прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області;

- стягнути з Прокуратури Одеської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 105 784,14 грн.;

- допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 15 112,02 грн.

Рішенням суду першої в задоволенні позову відмовлено. Суд зазначив, що дисциплінарний проступок вчинено позивачем 31.08.2017 р., а рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами розслідування даного проступку прийнято 14.02.2018 р., тому накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача із займаної посади в органах прокуратури Одеської області за наказом №366к від 26.02.2018 р. відбулось у межах річного строку, визначеного ст. 48 Закону України "Про прокуратуру" та п. 125 Положення про Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів, а виконання (реалізація) дисциплінарного стягнення стосовно звільнення позивача із займаної посади здійснено на підставі наказу №366к від 26.02.2018 р., з урахуванням внесених змін наказом №1911к від 25.09.2018 р. в частині дати звільнення, у зв`язку з отриманням офіційної інформації щодо перебування позивача на лікарняному у період видачі наказу про звільнення останнього, у зв`язку з чим підстави для визнання спірних наказів протиправними та їх скасування у суду відсутні.

Інші позовні вимоги - про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу мають похідний характер від вимог про визнання незаконними та скасування наказів Прокуратури Одеської області і за своєю сутністю є обраним позивачем способом захисту його прав та інтересів, порушених незаконним звільненням, тому також не підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач через свого представника оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначає в апеляційній скарзі, що відповідачем порушено норму ч. 3 ст. 40 КЗпП України, яка забороняє звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, оскільки звільнення за наказом № 366к від 26.02.2018 р. відбулось під час перебування позивача на лікарняному.

Приймаючи наказ № 1911к від 25.09.2018 р. про внесення змін до наказу № 366к від 26.02.2018 року про зміну дати звільнення позивача з 26.02.2018 р. на 06.03.2018 р., відповідач, на думку позивача, фактично погодився з допущеним порушенням.

Прийняття наказу № 1911к від 25.09.2018 р. відбулось з пропуском річного строку з дати вчинення дисциплінарного проступку. Крім того, на той час позивач не був працівником органів прокуратури, а тому відносно нього не може бути прийнятий наказ, оскільки це суперечить суті інституту трудових відносин та є перевищенням посадовою особою своїх управлінських функцій.

Відмова суду в задоволенні позовної вимоги є наслідком неправильного застосування ст.ст. 40, 148 КЗпП України, що є підставою для скасування рішення суду.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що спір в даній справі виник із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених іншим законом, ніж ст.ст. 40, 41 КЗпП України, а саме Законом України "Про прокуратуру", тому норми ст. 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Відповідно до наказу прокурора Одеської області від 11.08.2016 р. № 345 встановлено обов`язок для працівників прокуратур у разі їх відсутності на робочому місці самостійно повідомляти безпосередніх керівників про зазначені обставини, в тому числі в період тимчасової непрацездатності. Проте, позивач не повідомив прокуратуру про перебування на лікарняному, лист непрацездатності не надав, про що стало відомо лише під час розгляду справи в суді.

Погоджується з правовими висновками суду першої інстанції, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 26.02.2018 р. прокуратурою Одеської області на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №59дп-18 від 14.02.2018р. було видано наказ №366к, згідно з яким, керуючись пунктами 3, 8 частини 1, частиною 2 статті 11 та пунктом 3 частини 1 статті 49 Закону України "Про прокуратуру", наказано звільнити юриста 2-го класу ОСОБА_1 з посади прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області та з органів прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, застосувавши до нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури (п. 6 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру").

Судом встановлено, що у період з 22.02.2018 р. по 04.03.2018 р. позивач перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності серії АДІ №948872, у якому зазначено позивачу стати до роботи 06.03.2018 р. До прокуратури Одеської області лист непрацездатності позивачем не надавався.

У табелях обліку використання робочого часу, складених 22.02.2018 р. та 28.02.2018 р. Комінтернівською місцевою прокуратурою, 22.02.2018 р., 23.02.2018 р. та 26.02.2018 р. - обліковані як робочі дні (8 годин), відпрацьовані позивачем, за які йому нараховано та виплачено заробітну плату.

За результатами опрацювання позовної заяви Прокуратурою Одеської області було з`ясовано факт перебування позивача на амбулаторному лікуванні на момент видачі спірного наказу щодо звільнення останнього із займаної посади, у зв`язку з чим відповідачем видано наказ №1911к від 25.09.2018 р., яким внесено зміни до первинного наказу про звільнення позивача за №366к від 26.02.2018 р. в частині дати звільнення, а саме: визначено вважати ОСОБА_1 звільненим з посади в органах прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (п. 6 ч. 1 ст. 43 Закон України "Про прокуратуру") з 06.03.2018 р.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що:

- спірні правовідносини виникли з питань звільнення позивача із займаної посади в органах прокуратури врегульовано спеціальним законом, а саме - Законом України "Про прокуратуру";

- відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про прокуратуру" рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без врахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці;

- моментом притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є саме дата прийняття Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів рішення №59дп-18 від 14.02.2018 р., а не дата видання прокурором Одеської області наказу про звільнення. Отже, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у строки, передбачені ч. 4 ст. 48 Закону України "Про прокуратуру" та п. 125 Положення про Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів;

- достатніх доводів на підтвердження протиправності оскаржуваного наказу №366к від 26.02.2018 р., крім факту перебування позивача у стані тимчасової працездатності на момент видачі наказу, позивачем не наведено та судом не встановлено;

- наказом №1911к від 25.09.2018 р. відповідачем змінено дату звільнення позивача на 06.03.2018 р., тобто з моменту виявлення та офіційного підтвердження факту перебування позивача у відповідний період на лікуванні Прокуратурою Одеської області вчинено дії, спрямовані на відновлення порушених прав позивача, допущених внаслідок приховування останнім істотної для органу прокуратури, як роботодавця, інформації;

- позовна вимога про скасування наказу прокурора Одеської області №1911к від 25.09.2018 р. задоволенню не підлягає, оскільки вказаним наказом лише внесені зміни до первинного наказу №366к від 26.02.2018 р. про звільнення позивача в частині дати звільнення з посади та з органів прокуратури - з 06.03.2018 р. Вказаний наказ за своїм правовим значенням є управлінським рішенням суб`єкта владних повноважень (власника або уповноваженого ним органу), оскільки саме юридичним фактом, з яким закон пов`язує припинення відносин публічної служби - є наказ про звільнення особи з публічної служби;

- інші позові вимоги є похідними від викладених вище, тому вони не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до наказу прокурора Одеської області від 11.08.2016 р. № 345 встановлено обов`язок для працівників прокуратур у разі їх відсутності на робочому місці самостійно повідомляти безпосередніх керівників про зазначені обставини, в тому числі в період тимчасової непрацездатності. Позивач не заперечував проти своєї обізнаності стосовно такої вимоги. Доказів повідомлення керівництва з приводу свого перебування на лікарняному позивач не надав. Крім того, лист непрацездатності був наданий лише під час розгляду справи в суді. Це підтверджує, що відповідачу не було відомо про перебування позивача на лікарняному під час прийняття наказу №366к від 26.02.2018 р.

Таким чином, колегія дійшла висновку про те, що на час прийняття оскаржуваного наказу №366к від 26.02.2018 р. відповідачем було дотримано вимоги щодо його законності та обґрунтованості. Разом з тим, позивач, який є досвідченою особою з правничих питань, порушуючи вимоги відомчого нормативного акту (наказу прокурора Одеської області від 11.08.2016 року № 345) не повідомив роботодавця про тимчасову непрацездатність у належний спосіб, який мав забезпечити підтвердження вчинення таких дій. При цьому позивачу було відомо про факт прийняття відносно нього рішення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів №59дп-18 від 14.02.2018 р., яке передбачає його реалізацію шляхом видачі наказу про звільнення. Отже, позивач свідомо не повідомив роботодавця про знаходження на лікарняному з метою створення штучних перешкод в реалізації рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про його звільнення.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що підстав для визнання протиправним та скасування наказу №366к від 26.02.2018 р. немає.

Щодо оскарження наказу №1911к від 25.09.2018 р., яким відповідачем змінено дату звільнення позивача на 06.03.2018 р., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний наказ за своїм правовим значенням є управлінським рішенням суб`єкта владних повноважень (власника або уповноваженого ним органу), оскільки саме юридичним фактом, з яким закон пов`язує припинення відносин публічної служби - є наказ про звільнення особи з публічної служби. З моменту виявлення та офіційного підтвердження факту перебування позивача у відповідний період на лікуванні Прокуратурою Одеської області вчинено дії, спрямовані на відновлення порушених прав позивача, допущених внаслідок приховування останнім істотної для органу прокуратури, як роботодавця, інформації, тому такий наказ не порушує його прав, а, як вбачається з аналізу ст. 5 КАС України, судовому захисту підлягає лише порушене право.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що прийняття наказу № 1911к від 25.09.2018 р. відбулось з пропуском річного строку з дати вчинення дисциплінарного проступку колегія суддів вважає недоречним, оскільки юридично значимими фактами є рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №59дп-18 від 14.02.2018 р. про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади та наказ прокурора Одеської області № 366к від 26.02.2018р. про звільнення позивача на підставі зазначеного рішення. Наказом № 1911к від 25.09.2018 р. не вирішувалось питання щодо звільнення позивача з посади, а лише було поновлено його право на збереження трудових відносин на час тимчасової непрацездатності.

Інші вимоги є похідними від розглянутих, тому підстав для їх задоволення немає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для скасування рішення суду немає.

Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 р. у справі №804/2364/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 29.05.2019 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко