Справа № 420/324/19
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/324/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Музика І.О.

За участю сторін:

Представника позивача: Ситника О.П.

Представника відповідача: Коротких О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мета-Інвест ЛТД» до головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Мета-Інвест ЛТД» до головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Р» № та № від 03.01.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки головного управління ДФС в Одеській області, зроблені в акті перевірки від 19.12.2018 року №2838/15-32-14-05/36673320/12 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Мета-Інвест ЛТД» з питань дотримання податкового, валютного законодавства та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року», та прийняті на підставі цих висновків оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, безпідставними, необґрунтованими, необ`єктивними та такими, що не відповідають фактичним обставинам, первинним документам позивача і вимогам діючого законодавства України.

Ухвалою суду від 28.01.2019 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

28.03.2019 року ухвалою суду подальший розгляд справи було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

07.05.2019 року у справі було проведено підготовче судове засідання, в яких учасники справи надали пояснення в тому числі письмові (а.с.236-237), відзив на адміністративний позов (а.с.105-109), відповідь на відзив (а.с.121-123) та додаткові письмові докази (а.с. 124, 139-233, 238-246).

Ухвалою суду від 08.05.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та призначений розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 22.05.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник головного управління ДФС в Одеській області проти задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Мета-Інвест ЛТД» заперечував з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов (а.с. 105-109) та наполягав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № та № від 03.01.2019 року є законними та обґрунтованими, винесеними у відповідності до вимог чинного законодавства.

На підтвердження своєї позиції, щодо вчинення позивачем порушень податкового законодавства, відповідач посилається на бази даних ГУ ДФС в Одеській області щодо діяльності контрагента позивача ТОВ «Боріскол». Так, відповідно до інформації з таких баз даних, відповідачем було встановлено відсутність у контрагента позивача можливості надання послуг наявними трудовими ресурсами з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна.

Судом у справі було встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мета-Інвест ЛТД» зареєстроване юридичними департаментом Одеської міської ради 16.09.2009 року за №0036872 та знаходиться на обліку в ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, та є платником податку на додану вартість (т. 1 а.с. 15-16).

Згідно статуту підприємства та довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України видами діяльності ТОВ «Мета-Інвест ЛТД» за КВЕД є: будівництво водних споруд; будівництво інших споруд; знесення; підготовчі роботи на будівельному майданчику; розвідувальне буріння; електромонтажні роботи; монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; інші будівельно-монтажні роботи; неспеціалізована оптова торгівля (основний); діяльність у сфері архітектури; діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; технічні випробування та дослідження; організація будівництва будівель; будівництво житлових і нежитлових будівель; будівництво доріг і автострад; будівництво мостів і тунелів; будівництво трубопроводів; будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій.

В період з 29.11.2018 року по 12.12.2018 року на підставі наказу начальника ГУ ДФС в Одеській області від 14.11.2018 року №8912, плану-графіка проведення документально планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, та направлень на перевірку від 28.11.2018 року №10729/14-05 - №10736/14-05, головними державними ревізорами-інспекторами відділу перевірок з окремих питань управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області Камінською Л.І. та Банковою Ю.П., головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області Шкрудь Т.І., головними державними ревізорами-інспекторами відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області Дьомою О.В., Шевченко О.Б., головним державним ревізором-інспектором відділу погашення боргу з фізичних осіб та заборгованості з ЄСВ управління погашення боргу ГУ ДФС в Одеській області Папіджановим С.З., головними державними ревізорами-інспекторами відділу фінансових розслідувань ГУ ДФС в Одеській області Московчуком О.В. та Шовкалюком О.В. було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Мета-Інвест ЛТД» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

За результатами перевірки податковим органом було складено акт від 19.12.2018 року №2838/15-32-14-05/36673320/12 (а.с. 13-39), у висновках якого зазначено про порушення позивачем вимог:

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, п.19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Звіт про фінансові результати», п.1 ст.9. Закону України «Про бухгалтерський облік та звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV, п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, в результаті чого позивачем було занижено податок на прибуток всього у сумі 393 600 грн., у тому за 2017 рік на суму 393 600 грн.;

- пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 167 450 грн., в тому числі: за жовтень 2017 року - у сумі 170 грн., за листопад 2017 року - у сумі 111 702 грн.; за грудень 2017 року - у сумі 27 378 грн.; та завищено від`ємне значення по податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду у загальній сумі 166 458 грн., в т.ч. по періодам за жовтень 2017 року на суму 1 080 грн. листопад 2017 року у сумі 27 378 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки головним управлінням ДФС в Одеській області були винесені наступні податкові повідомлення рішення:

- № від 03.01.2019 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 167 450, 00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 83 725, 00 грн. (а.с. 40);

- № від 03.01.2019 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 393 600, 00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 98 400, 00 грн. (а.с. 41).

Не погоджуючись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України).

Відповідно до п. 133.1 ст. 133 ПК України платниками податку з числа резидентів є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Положеннями Податкового кодексу України, що були чинними на час здійснення господарської діяльності позивачем у перевіряємий період витрати підприємства були визначені, як сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Пунктом 138.1 ст.138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.138.8.5 п.138.8 ст.138 ПК України до складу загальновиробничих витрат включаються, зокрема, амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничного, лінійного) призначення; амортизація нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничного, лінійного) призначення; витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Інші витрати за загальними правилами визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку (п. 138.5 ст. 138 ПК). До складу інших витрат, зокрема, відносились витрати на утримання основних засобів, іншихнеоборотних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона) (пп.138.10.2 п. 138.10 ст.138 ПК).

Згідно пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України було визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З 01.01.2017 року Податковий кодекс України набув змін.

Податковим кодексом України у новій редакції визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу (пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п.135.1 ст.135 ПК України).

Податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу (п.137.1 ст. 137 ПКУ).

Пунктом 139.1.1 та 139.1.2 п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу України у новій редакції визначено, що фінансовий результат до оподаткування:

збільшується на суму витрат на створення забезпечень (резервів) для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечення (резерву) витрат на оплату відпусток працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Зменшується на суму використання створених забезпечень (резервів) витрат (крім забезпечення (резерву) витрат на оплату відпусток працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати), сформованого відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму коригування (зменшення) забезпечень (резервів) для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечення (резерву) на відпустки працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати), на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Пунктами 201.1, 201.4 ст.201 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товару (послуг).

Згідно п.201.10 ст.201 Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.6 ст. 201 Кодексу встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Виходячи із вищезазначеної норми, податкова накладна є документом, що підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Положеннями п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тому витрати підприємства для цілей оподаткування податком на прибуток, а податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість повинні бути підтверджений первинними документами, що відображають реальність господарської операції, та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Під час офіційного з`ясування обставин у справі встановлено, що до складу витрат позивача та до його податкового кредиту з ПДВ увійшли суми коштів, сплачених позивачем контрагенту-субпідряднику ТОВ «Боріскол». Зазначені обставини підтверджуються податковою звітністю позивача з податку на прибуток та податку на додану вартість за період, що був перевірений податковим органом (а.с. 45-65, 214-216, 220-226).

Як було встановлено судом під час судового розгляду справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Мета-Інвест ЛТД» є підрядним підприємством, що здійснює будівельні та ремонтні роботи різних ступенів складності.

У зв`язку із великим обсягом замовлень та завантаженістю підприємства, товариство з обмеженою відповідальністю «Мета-Інвест ЛТД» (як замовник) з метою здійснення власної господарської діяльності 10.10.2017 року уклало з ТОВ «Боріскол» (як підрядником) договір підряду №10/10-17/1 (а.с. 73-75) на виконання капітальному ремонту введення теплотраси в будівлю, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Махачкалінська, 7.

Відповідно п.1.3 вищезазначеного договору замовник зобов`язується надати підряднику технічну документація. Роботи підрядником повинні бути виконані згідно з ДСТУ-БД.1.1-1:2013 та наданої ї документації.

Згідно п. 2.1 договору загальна вартість робіт складає 1 279 000 грн. Розрахунок проводиться замовником наступним чином 1 279 000 грн. в тому числі ПДВ 213 166,67 оплачується замовником підряднику протягом 3 календарних днів після підписання акту приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в, та довідки про вартість виконаних робіт та витрати за формою КБ-3. Замовник сплачує вартість лише фактично виконаних підрядником і прийнятих замовником робіт.

Також судом встановлено, що 10.10.2017 року між ТОВ «Мета-Інвест ЛТД» (як замовником) та ТОВ Боріскол» (як підрядником) було укладено ще один договір підряду №10/10-17 (а.с. 70-72) на виконання капітального ремонту введення теплотраси в будівлю, розташовану за адресою: м. Одеса просп. Добровольского, 120а.

Відповідно п. 1.3 Договору замовник зобов`язується надати підряднику технічну документацію. Роботи підрядником повинні бути виконані згідно з ДСТУ-БД.1.1-1:2013 та наданої документації.

Згідно п.2.1 договору загальна вартість робіт складає 1 345 000 грн. Розрахунок проводиться замовником наступним чином 1 345 000 грн. (в тому числі ПДВ 224 166, 67 грн.) оплачується замовником підряднику протягом 3 календарних днів після підписання акту приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в, та довідки про вартість виконаних робіт та витрати за формою КБ-3. Замовник сплачує вартість лише фактично виконаних підрядником і прийнятих замовником робіт.

Виконання зобов`язань сторонами за вищезазначеними договорами підтверджується належними чином оформленими та підписаними сторонами первинними документами щодо надання контрагентом відповідних робіт (послуг) та сплати позивачем на його адресу коштів за них, а саме: податковими накладними, довідками про вартість виконаних робіт та витрат, актами приймання виконаних будівельних робіт, підсумковими відомостями ресурсів (а.с. 66-95).

Разом з тим, як вбачається з акту перевірки, Головне управління ДФС в Одеській області вищезазначені операції вважає нереальним та такими, що здійсненні з метою формування штучного кредиту з огляду на узагальнену податкову інформацію щодо контрагента позивача.

Так, відповідач зазначає, що у контрагента позивача ТОВ «Боріскол» були відсутні необхідні трудові ресурси, які були б достатніми для самостійного виконання ним ремонтних робіт зазначених у актах приймання таких робіт, що свідчить про нереальність здійснення документально оформлених господарських операцій вказаним суб`єктом.

Як зазначив з даного приводу в судовому засіданні представник позивача, товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Мета-Інвест ЛТД» є великою підрядною організацією, яка виконує великий обсяг будівельних та ремонтних робіт по всій території України, в тому числі для державних установ. При виникненні великих обсягів замовлення робіт, позивач вимушений заключати договори субпідряду з іншими організаціями та підприємствами, що обумовлено браком власних сил та потужностей при виконанні великих обсягів замовлень з проведення таких робіт. При цьому контрагентів з надання субпідрядних робіт, позивач обирає з достатньою мірою обачності та обережності, перевіряє всю інформацію щодо контрагентів, що є у відкритому доступі (як-то наявність певної репутації на ринку підрядних послуг, реєстрація підприємства платником податку на додану вартість, у разі виконання будівельних робіт наявність ліцензії на здійснення таких робіт). Контрагент ТОВ «Боріскол» виконував свої зобов`язання за договорами якісно та в оговорені у договорах терміни, будь-яких зауважень у позивача, як замовника таких послуг, до підприємства-контрагента не виникало. Первинні документи за результатами господарських операції складались своєчасно та у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Також за твердженням представника позивача, в обов`язок ТОВ «Мета-Інвест ЛТД» при здійсненні власної господарської діяльності не входить проведення перевірки штатного розпису працівників у підприємств-контрагентів, а також наявності у них певної кількості складських приміщень та інших потужностей для ведення господарської діяльності, але всі зобов`язання за вищенаведеними договорами підряду ТОВ «Боріскол» були виконані.

При цьому позивачем було надано до суду первинну документацію, що свідчить про використання ТОВ «Мета-Інвест ЛТД» у власній господарській діяльності отриманих від контрагента-субпідрядника будівельних робіт, а саме фактичне виконання позивачем ремонтних робіт для замовника, а саме для управління капітального будівництва Одеської міської ради. Зазначені обставини представником відповідача не заперечувались.

При цьому судом під час судового розгляду справи було встановлено, що податковим органом в ході проведення документальної планової виїзної перевірки позивача фактичність отримання ТОВ «Мета-Інвест ЛТД» послуг від ТОВ «Боріскол» головним управлінням ДФС в Одеській області не перевірялась.

Суд зазначає, що згідно ст. 838 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл.

Статтею 838 Цивільного кодексу України передбачено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому представниками відповідача не спростовано того, що укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки (виконання робіт, надання послуг), а податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

Також чинним законодавством не регламентовано питання щодо кількості штатних працівників, або інших обов`язкових ресурсів для здійснення певного виду господарської діяльності, а податковим органом, як суб`єктом владних повноважень, що встановлював порушення з боку позивача, не зазначено ні в акті перевірки, ні у відзиві на адміністративний позов, ні у запереченнях, яка кількість зазначених ресурсів є достатньою, на його думку, для здійснення господарських операцій.

З приводу посилань відповідача на податкову інформацію, як на докази правомірності прийняття оскаржуваних рішень та нереальності господарських операцій позивача з його контрагентом, суд зазначає, що наявність певної інформації, одержаної з інформаційних систем державної податкової служби, що не оформлена рішеннями суб`єкта владних повноважень, не є юридичним фактом та утворює лише підставу для перевірки такої інформації. Зазначена податкова інформація може, на думку суду, породжувати певні сумніви у посадових осіб контролюючого органу щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності платнику податків його контрагентом послуги не надавались. Використання відповідачем при визначенні порушень платнику податків (що мають наслідком збільшення податковим органом податкових зобов`язань цього платника) лише податкової інформації комп`ютерних баз, не є належним способом діяльності суб`єкта владних повноважень позивача у відповідності до вимог ч.2 ст.19 Конституції України.

Також суд зазначає, що можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента позивача не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про наявність таких порушень з боку ТОВ «Боріскол», а також про відсутність у позивача, як покупця послуги, права на формування витрат у господарської діяльності та податкового кредиту з ПДВ, а тому не позбавляють позивача права на їх відображення у податковому обліку.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях чітко визначив правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року ("Булвес" АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу №1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про податок на додану вартість» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п. 43, п. 69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Будь-яких доказів того, що позивач діяв без реальної господарської мети отримання прибутку, або з наміром штучного заниження бази оподаткування з податку на додану вартість, представником відповідача до суду не надано. Ним також не надано доказів визнання господарських договорів між позивачем та його контрагентом недійсними або фіктивними, притягнення посадових осіб господарюючих суб`єктів до відповідальності за порушення законних правил ведення підприємницької діяльності.

Згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців контрагент позивача ТОВ «Боріскол», був зареєстрований на момент здійснення господарських правовідносин з ТОВ «Мета-Інвест ЛТД» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридична особа, перебув на обліку в податковому органі та був платником податку на додану вартість.

Крім того, відповідно до видів його господарської діяльності за КВЕД, ТОВ «Боріскол» мало змогу надавати послуги з виконання будівельних робіт, що не суперечить положенням чинного законодавства та відповідає загальноприйнятій практиці.

Посилання відповідача на відсутність ТОВ «Боріскол» за податковою адресою, суд також в якості доказу здійснення позивачем безтоварних операцій із зазначеним підприємством не приймає, оскільки дане посилання не підтверджується інформацією з ЄДРПОУ.

Щодо посилання відповідача в акті перевірки на окремі недоліки первинних документів, зокрема на відсутність в актах приймання виконаних робіт дати їх підписання, суд зазначає наступне.

Документи та інші дані, що підтверджують реальність здійснення господарської операції, що відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надаються тощо. Сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податку у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 року у справі №826/21425/15.

На підставі вищезазначеного, враховуючи надання позивачем всіх первинних документів, що стосуються господарських операцій за участі контрагента ТОВ «Боріскол» та підтверджують їх реальне вчинення і досягнення позивачем законної мети здійснення господарської діяльності - придбання робіт, послуг, направлених на отримання прибутку, суд доходить висновку про правомірність формування позивачем витрат господарської діяльності та податкового кредиту з ПДВ на підставі цих документів та розрахунків, складених та проведених за наслідками господарської операції з контрагентом.

Одночасно суд зазначає, що представником відповідача в судовому засіданні не було спростовано твердження позивача про невірне відображення в акті перевірки посадовими особами контролюючого органу сум податкового кредиту з ПДВ, на які ТОВ «Мета-Інвест ЛТД» нібито було занижено податкові зобов`язання з ПДВ за жовтень (28 370, 00 грн.), листопад (111 702, 00 грн.) та грудень (27 378,00 грн.) 2017 року.

Як було зазначено представником позивача та вбачається з матеріалів справи товариством з обмеженою відповідальністю «Мета-Інвест ЛТД» податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «Боріскол» взагалі не декларувався, а суму податку на додану вартість у розмірі 167 450,00 грн., що було сплачено позивачем у жовтні 2017 року цьому контрагенту та підтверджується податковою накладною ТОВ «Боріскол» №37 від 20.10.2017 року, позивачем було відображено як податковий кредит підприємства лише у січні 2018 року. Суму ж податку на додану вартість у розмірі 149 216,67 грн., що було сплачено позивачем ТОВ «Боріскол» також у жовтні 2017 року (податкова накладна ТОВ «Боріскол» №38 від 20.10.2017 року), позивачем було відображено як податковий кредит позивача лише у листопаді 2018 року.

При цьому позивачем податковий кредит за листопад 2017 року по взаємовідносинам з ТОВ «Боріскол» не декларувався, а законність та правомірність податкового кредиту по цьому ж контрагенту за грудень 2017 року було предметом дослідження іншого акту перевірки позивача контролюючим органом та іншої судової справи (адміністративна справа №420/372/19), яка була вирішена на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мета-Інвест ЛТД» (а.с. 227-233, 239-245).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин суд зазначає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо правомірності та обґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № та № від 03.01.2019 року, а тому позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Мета-Інвест ЛТД» про необхідність визнання їх протиправними та скасування є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви було додано квитанцію від 17.01.2019 року, про сплату судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру у загальній сумі 11 147,00 грн.

На підставі вищезазначеного, враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Мета-Інвест ЛТД» у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору з головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Мета-Інвест ЛТД» (65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32) до головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення головного управління ДФС в Одеській області № та № від 03.01.2019 року.

Стягнути з головного управління ДФС у Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мета-Інвест ЛТД» суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 11 147,63 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 03 червня 2019 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.