Справа № 320/713/19
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року м. Київ справа № 320/713/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши в порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Виконуючої обов`язки голови Пухівської сільської ради Писаренко Анастасії Григорівни про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Пухівської сільської ради (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправну бездіяльність відповідача щодо невинесення протягом місяця на пленарне засідання сесії Пухівської сільської ради питання стосовно надання позивачу дозволу на розробку проекту землевідводу земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 відповідно до графічного матеріалу;

- зобов`язати відповідача винести клопотання позивача вх. № 01 від 15 лютого 2019 р. на найближчу сесію Пухівської сільської ради після вступу судового рішення в законну силу;

- зобов`язати відповідача у встановлений строк надати до суду звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не було винесено на пленарне сідання питання стосовно надання позивачу дозволу на розробку проекту землевідводу земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 відповідно до графічного матеріалу, та не прийнято рішення за заявою-клопотанням позивача, що порушує право позивача на отримання у власність земельних ділянок.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 р. відкрито провадження у цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

20 травня 2019 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити з тих підстав, що на звернення позивача було надано відповідь у встановлений законом термін. Відповідь є правомірною, а підстави для її скасування відсутні.

20 травня 2019 р. від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

20 травня 2019 р. сторони у судове засідання не прибули.

За таких обставин згідно з вимогами частини 9 статті 205 КАС України суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

10 січня 2019 р. позивач звернувся до відповідача із заявою-клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. До клопотання позивач додав копію паспорта, ідентифікаційного коду, посвідчення учасника бойових дій та графічні матеріали щодо земельної ділянки на території с. Пухівка.

22 січня 2019 р. листом за № 34/2-13 відповідач повідомив позивача, що на засіданні постійної комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села та екології, яке відбулося 21 січня 2019 р. вивчено клопотання позивача. За результатами розгляду та відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст. 12, 77, 118 Земельного кодексу України були надані рекомендації комісії відмовити у наданні земельної ділянки у зв`язку з тим, що на графічному матеріалі, доданому до заяви, вказана земельна ділянка, яка відповідно до наявних в сільській раді картографічних матеріалів, знаходиться в постійному користуванні Міністерства оборони України, тобто відноситься до земель оборони. Відповідно до пункту 2 статті 77 Земельного кодексу України землі оборони можуть перебувати у державній власності.

У зв`язку з тим, що відповідач не виніс протягом місяця на пленарне засідання сесії Пухівської сільської ради питання стосовно надання позивачу дозволу на розробку проекту землевідводу земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 відповідно до графічного матеріалу, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження землею врегульовано Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 р. № 2768-ІІІ.

Відповідно до вимог ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Отже, громадяни, які зацікавлені у реалізації свого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, у тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку у межах населеного пункту, звертаються до відповідної сільської, селищної, міської ради з заявою, яку орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути у місячний строк.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем у відзиві, заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідача було отримано 15 січня 2019 р., що підтверджується листом відповідача № 34/2-13 від 22 січня 2019 р.

Таким чином, беручи до уваги положення частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, розглянути зазначену заяву і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні, відповідач мав не пізніше 15 лютого 2019 р.

Приписами ч. 1 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР) передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 59 Закону № 280/97-ВР рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації. На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Отже, питання про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідач зобов`язаний був розглянути на пленарному засіданні, ухваливши рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у його наданні.

Водночас, суд зауважує, що рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - рішенням відповідної сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення), районної, обласної ради. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами, наданими у відповідь на звернення-клопотання заявника.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу № 39 від 21 січня 2019 року, наявного в матеріалах справи, за результатами розгляду заяви позивача від 10 січня 2019 року, керуючись ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст. ст.. 12, 77, 118 Земельного кодексу України, були надані рекомендації комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села та екології відмовити у наданні земельної ділянки в зв`язку з тим, що на картографічному матеріалі, доданому до заяви, вказана ділянка, яка відповідно до наявних в сільській раді картографічних матеріалів, знаходиться в постійному користуванні Міністерства оборони України; тобто відноситься до земель оборони. Однак, жодного рішення за результатами розгляду клопотання прийнято не було.

22 січня 2019 р. листом за № 34/2-13 відповідач повідомив позивача, що на засіданні постійної комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села та екології, яке відбулося 21 січня 2019 р. було вивчено клопотання позивача. За результатами розгляду та відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст. 12, 77, 118 Земельного кодексу України, були надані рекомендації комісії відмовити у наданні земельної ділянки у зв`язку з тим, що на графічному матеріалі, доданому до заяви, вказана земельна ділянка, яка відповідно до наявних в сільській раді картографічних матеріалів, знаходиться в постійному користуванні Міністерства оборони України, тобто відноситься до земель оборони. Відповідно до пункту 2 статті 77 Земельного кодексу України землі оборони можуть перебувати у державній власності.

Витяг з протоколу № 39 від 21 січня 2019 року 22 січня 2019 р. засідання комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села та екології від 21 січня 2018 р. Пухівської сільської ради та лист відповідача від 22 січня 2019 року № 34/2-13, на який посилається відповідач як на підтвердження розгляду заяви позивача від 10 січня 2019 року не є, на переконання суду, доказом розгляду вказаної заяви відповідно до вимог Земельного кодексу України та Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, оскільки наведеними вище нормами передбачалося прийняття відповідного рішення на сесії місцевої ради.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Аналогічна правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2208/17 та від 20 вересня 2018 року у справі № 804/5597/15.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вимогами ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Рисовський проти України (№ 29979/04) визнав низку порушень - пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу належного урядування. Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб.

Із аналізу статей 118, 122 Земельного кодексу України, статті 50 Закону України "Про землеустрій" убачається, що рішення про надання дозволу на розробку проекту приймається уповноваженим органом державної влади згідно з визначеною законом процедурою безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та підпорядковане меті можливості надання громадянину земельної ділянки у власність або користування.

Відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок допускається лише з підстав, передбачених законом.

В силу частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суд звертає увагу, що питання про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідач зобов`язаний був розглянути на пленарному засіданні, ухваливши рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у його наданні. Проте, на підтвердження цього відповідачем не надано протокол пленарного засідання Пухівської сільської ради щодо розгляду заяви позивача. Разом з цим, суд зазначає, що відповідачем надано витяг з протоколу № 39 від 21 січня 2019 року 22 січня 2019 р. засідання комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села та екології від 21 січня 2018 р, який не підписаний, а тому не може бути належним доказом у цій справі.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача, що заяву позивача було розглянуто у встановленому законодавством порядку та спосіб.

Суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права і свободи особи у тому разі, якщо певні дії повинні, але не вчиняються суб`єктом владних повноважень на реалізацію наданої йому компетенції.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем було порушено права позивача на належний розгляд його звернення про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою та порушено вимоги, передбачені частиною 2 статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Наведене свідчить, що дії та бездіяльність відповідача були протиправними. Право позивача на належний розгляд заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою порушено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Щодо клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати у місячний строк звіт про виконання постанови суду, суд зазначає наступне.

Як убачається з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Оскільки у суду відсутні підстави вважати, що це судове рішення не буде виконуватися, то суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Виконуючої обов`язки голови Пухівської сільської ради Писаренко Анастасії ОСОБА_2 щодо невинесення протягом місяця на пленарне засідання сесії Пухівської сільської ради питання стосовно надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,25 га, розташованого по АДРЕСА_1 відповідно до графічного матеріалу.

Зобов`язати Виконуючу обов`язки голови Пухівської сільської ради Писаренко Анастасію Григорівну винести на найближче пленарне засідання сесії Пухівської сільської ради клопотання ОСОБА_1 від 10 січня 2019 р. щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,25 га, розташованого по АДРЕСА_1 відповідно до графічного матеріалу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач Виконуюча обов`язки голови Пухівської сільської ради Писаренко ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 .

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 6 червня 2019 року.