Справа № 815/5500/17
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/5500/17
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

за участю представника відповідача Левенець А.В .

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року, прийняте у відкритому судовому засіданні о 15:26 год в м.Одесі по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо неповного нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за листопад 2016 року та січень-березень 2017 року (тобто за час перебування на лікарняному) у розмірі, який позивач отримував на день хвороби;

- зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_2 перерахунок грошового забезпечення за час перебування його у відпустці через тимчасову непрацездатність, у відповідності до вимог п. З розділу III «Порядку та умови виплати забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», виходячи з розміру грошового забезпечення, який позивач отримував на день хвороби, тобто за листопад 2016 року у розмірі 10197,70 грн., за січень-березень 2017 року - у розмірі 15076,00 грн.;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області донарахувати та сплатити позивачу різницю між нарахованими та фактично сплаченими сумами грошового забезпечення за листопад 2016 року та січень-березень 2017 року, загальна сума яких становить 30405,39 грн.;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та сплатити позивачу одноразову грошову допомоги при звільненні, виходячи з перерахованої заробітної плати, у розмірі 53 331,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час проходження служби позивач з вересня 2016 року по березень 2017 року систематично перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні через отриману ним травму при виконанні службових обов`язків, та за час знаходження на лікарняному, відповідачем неправомірно було позбавлено ОСОБА_2 премії за періоди - листопад 2016 року та січень-березень 2017 року, що призвело до зменшення розміру його грошового забезпечення та зменшення розміру одноразової грошової допомоги, яка розраховується із суми грошового забезпечення, встановленого на день звільнення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо зменшення ОСОБА_2 розміру грошового забезпечення за листопад 2016 року, січень, лютий та березень 2017 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_2 за період листопад 2016 року, січень, лютий та березень 2017 року та виплатити позивачу різницю між фактично отриманим та належним до сплати розміром грошового забезпечення, на яку грошове забезпечення було протиправно зменшено у листопаді 2016 року, січні, лютому та березні 2017 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги, виплаченої ОСОБА_2 та виплатити різницю між фактично отриманим та належним до сплати розміром одноразової грошової допомоги. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити. Викласти третій та четвертий абзац резолютивної частини у такій редакції Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_2 за період листопад 2016 року - у розмірі 10197,70 грн., січень, лютий та березень 2017 року - у розмірі 15076, грн. та виплатити позивачу різницю між фактично отриманим та належним до сплати розміром грошового забезпечення, на яку грошове забезпечення було протиправно зменшено у листопаді 2016 року, січні, лютому та березні 2017 року - загальна сума якої становить 30405,39 грн. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги, виплаченої ОСОБА_2 та виплатити різницю між фактично отриманим та належним до сплати розміром одноразової грошової допомоги - у розмірі 53331 грн.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач перебував на лікарняному та не допускав проступків, які могли вплинути на розмір премії, а тому під час перебування на лікарняному за позивачем зберігалось грошове забезпечення, яке позивач отримував до хвороби, однак позивач вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а тому рішення підлягає доповненню в частині сум які необхідно відповідачу виплатити.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що відповідно до п.12 розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 року (далі - Порядок №260) керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання поліцейських. Однак, через відсутність особистого внеску позивача в загальні результати служби, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області не приймалось рішень про преміювання ОСОБА_2 за оскаржуваний період, у зв`язку з чим у позивача відсутні підстави для перерахунку його грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги, яку він отримав при звільненні з лав Національної поліції України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що посадові особи ГУ НП в Одеській області не діяли в рамках наданих законом повноважень, порушуючи права та законні інтереси позивача, а тому апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Одеській області задоволенню не підлягає.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Одеській області до суду апеляційної інстанції не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 07.11.2015 року по 30.03.2017 року проходив службу в Національній поліції України на посаді начальника сектору превенції Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 17).

30.03.2017 року наказом ГУ НП в Одеській області № 600 о/с від 27.03.2017 року позивача було звільнено зі служби в поліції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про поліцію» (через хворобу).

Підставою для видання вищезазначеного наказу став рапорт ОСОБА_2 , подання начальника Малиновського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області від 13.03.2017 року та свідоцтво про хворобу № 64/2, видане Військово-лікарською комісією ДУ ТМО МВС України по Одеській області від 28.02.2017 року про непридатність позивача до служби в поліції через наявність травми, що пов`язана з виконанням службових обов`язків, та захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до довідок серії 12ААА №302604 та серії 10ААА №127455, виданих Обласною медико-соціальною експертною комісією № 1 від 12.04.2018 року, ОСОБА_2 було встановлено третю групу інвалідності через втрату 60% працездатності при виконанні ним службових обов`язків.

Судом також встановлено, що під час проходження служби за період з серпня 2016 року по березень 2017 року позивач отримував грошове забезпечення у наступних розмірах: за серпень 2016 року - 5730,97 грн.; за вересень 2016 року - 5875,00 грн.; за жовтень 2016 року - 10353,00 грн.; за листопад 2016 року - 6041, 66 грн.; за грудень 2016 року - 15305, 85 грн.; за січень та лютий 2017 року - по 6187,50 грн.; за березень 2017 року - 6985,88 грн. (а.с.62, 67).

Зазначений розмір грошового забезпечення був нарахований та виплачений головним управлінням Національної поліції в Одеській області позивачу на підставі пропозицій, які щомісячно надавались Хмельницьким відділенням поліції Малиновського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, де ОСОБА_2 безпосередньо проходив службу.

Судом було встановлено, що надання вищезазначених пропозиції відбувалось на підставі Методичних рекомендацій Національної поліції України щодо рекомендованих граничних розмірів грошового забезпечення поліцейських слідчих підрозділів, поліцейських «Корпусу оперативно-раптової дії», поліцейських карного розшуку (кримінальної поліції-для управлінь, відділів, відділень), поліцейських вибуховотехнічної служи, поліцейських підрозділів дільничних офіцерів поліції, відділів швидкого реагування, поліцейських поліції особливого призначення, конвойних підрозділів та поліцейських деяких категорій керівних посад Національної поліції (далі - Методичні рекомендації) (а.с.217-224).

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що посадові особи, які проходять службу в органах Національній поліції, в складі свого грошового забезпечення отримують як фіксовані суми заробітної плати (посадовий оклад, оклад за спеціальне звання, надбавка за стаж), так і періодичні виплати, зокрема премії, які встановлюються в межах граничних розмірів грошового забезпечення, затверджених вищезазначеними Методичними рекомендаціями, та виплачуються Головним управління Національної поліції в Одеській області за пропозиціями відповідних підрозділів.

При цьому судом встановлено та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи в суді першої інстанції, що виплата ОСОБА_2 грошового забезпечення у спірні календарні періоди, а саме за листопад 2016 року, за січень, лютий та березень 2017 року відбувалась без призначення та виплати премії позивачу, що стало підставою для звернення його до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії Головного управління Національної поліції в Одеській області, щодо зменшення ОСОБА_2 розміру грошового забезпечення за час перебування його на лікарняному у листопаді 2016 року, січні, лютому та березні 2017 року є протиправними та такими, що суперечать положенням чинного законодавства, а також суд зазначив про протиправність дій відповідача щодо не здійснення перерахунку одноразової грошової допомоги.

Крім того, суд першої інстанції відмовив частково в задоволенні позову, виходячи з того, що розмір щомісячної премії є додатковим видом заохочення, та такий розмір премії не є щомісячною виплатою, а його розмір нараховується, виходячи з обмеженістю фонду оплати праці, та не може бути однаковим кожного місяця, а тому суд не може підміняти інший орган державної влади, перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Пунктами 4, 5 ч. 10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України; у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства

Згідно п.1 Постанови № 988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно п. 2 Постанови № 988 виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 12 розділу ІІ Порядку № 260 передбачено, що керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції. Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.

У випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.

Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.

Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

Поліцейським поліції охорони виплата премії здійснюється щомісяця до 07 числа за минулий місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

Згідно з п.3 розділу ІІІ Порядку №260 (в редакції від 06.04.2016 року) поліцейським, звільненим від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, або тим, які перебувають у відпустці через хворобу, зберігається виплата грошового забезпечення в розмірі, який вони отримували на день хвороби, але не більше ніж за чотири місяці, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні. Поліцейським, які перебувають на лікуванні у зв`язку з пораненням, контузією чи каліцтвом, отриманими під час виконання ними службових обов`язків, грошове забезпечення виплачується за весь час перебування на лікуванні аж до вступу їх до виконання обов`язків за посадою або звільнення зі служби в поліції.

Наказом Міністерства внутрішніх прав України від 20.04.2017 року № 326 були затвердженні «Зміни до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», на підставі яких пункт 3 розділу ІІІ Порядку №260 було викладено в новій редакції зокрема:

«Поліцейським, звільненим від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, або тим, які перебувають у відпустці через хворобу, зберігається виплата грошового забезпечення в розмірі, що вони отримували на день хвороби, з розрахунку посадового окладу, встановленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць, але не більше ніж за чотири місяці, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні».

У вищезазначеній редакції пункт 3 розділу III Порядку №260 застосовується з 1 лютого 2017 року.

Відповідно до пункту 23 розділу І Порядку №260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

Таком чином колегія суддів приходить до висновку, що положеннями пункту 3 розділу ІІІ Порядку №260 щодо збереження виплати грошового забезпечення в розмірі, що особа отримували на день хвороби (з розрахунку посадового окладу, встановленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії за поточний місяць) встановлено певну соціальну гарантію держави на випадок втрати працездатності особам, що проходять службу в органах поліції.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції спростовує доводи апелянта Головного управління Національної поліції в Одеській області, що встановлення премій поліцейським є лише правом керівника органу поліції, а не його обов`язком, та здійснюється лише відповідно до особистого внеску в загальний результат служби в межах бюджетних асигнувань без урахування стану його здоров`я.

В свою чергу колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з матеріалів адміністративної справи (а.с.190) в серпні та вересні 2016 року преміювання поліцейських Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області не здійснювалось у зв`язку із обмеженим фондом оплати праці, затвердженим кошторисом Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Однак, у листопаді 2016 року, а також у січні, лютому та березні 2017 року, під час перебування позивача на лікарняному, премія позивачу також не призначалась, не нараховувалась та не виплачувалась через не видання керівником Головного управління Національної поліції в Одеській області наказів про преміювання ОСОБА_2

Також, матеріалами справи встановлено, що в інші періоди перебування позивача на лікарняному в жовтні та грудні 2016 року, рішенням Головного управління Національної поліції в Одеській області премія позивачу призначалось та виплачувалось, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 62-67; 151-154).

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, щодо не прийняття доводів відповідача, що призначення премії Бойченко С.А в листопаді 2016 року, січні, лютому березні 2017 року не відбувалась, через відсутність особистого внеску позивача в загальний результат служби, оскільки при аналогічних обставинах в інші періоди перебування позивача на лікарняному премію позивачу було призначено та виплачено.

Апелянтом Головним управлінням будь-яких інших причин, а саме погані результати роботи, наявність порушень службової дисципліни та ін., що могли б бути підставою для не призначення позивачу премії у спірні періоди, не зазначається.

В свою чергу в матеріалах справи наявна позитивна службова характеристика позивача за час проходження ним служби, складена керівником Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області (а.с. 112).

Суд зауважує, згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії").

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправними дії відповідача щодо зменшення ОСОБА_2 розміру грошового забезпечення за час перебування його на лікарняному у листопаді 2016 року, січні, лютому та березні 2017 року, оскільки законодавством встановлено певну соціальну гарантію держави на випадок втрати працездатності особам, що проходять службу в органах поліції, шляхом збереження виплати грошового забезпечення в розмірі, що особа отримували на день хвороби (з розрахунку посадового окладу, встановленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії за поточний місяць), тому апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Одеській області задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується також з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 , оскільки при розрахунку розміру свого грошового забезпечення за оскаржуваний період, не може виходити з премії, встановленої йому у жовтні та грудні 2016 року, оскільки розмір премій у зазначені періоди працівникам органів ГУНП в Одеській області був нарахований, виходячи з попередньою обмеженістю фонду оплати праці у серпні та вересні 2016 року, а розмір премії за грудень 2016 року, навпаки, був визначений у зв`язку із закінченням фінансового 2016 року, як додатковий вид заохочення, та такий розмір премії не є щомісячною виплатою.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень та виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, з огляду на положення КАС України адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади, перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Національної поліції в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Повний текст судового рішення складено 31.05.2019 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов