Справа № 140/22/19
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2573/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Заверухи О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.,

представника позивача Потапенка В.С.,

представника відповідача Хорошої С.В.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Волинської обласної державної адміністрації на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 140/22/19 (ухвала постановлена в м.Луцьку, суддею Костюкевичем С.Ф.) за адміністративним позовом Волинської обласної державної адміністрації до Волинської обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Волинська обласна державна адміністрація 03.01.2019 звернулася в суд із адміністративним позовом до Волинської обласної ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Волинської обласної ради від 20.12.2018 №22/13 «Про обласний бюджет на 2019 рік».

В обгрунтування позову зазначає, що при прийнятті вищезазначеного рішення обласною радою порушено права Волинської обласної державної адміністрації, а відтак рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

Одночасно із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Волинської обласної ради від 20.12.2018 №22/13 «Про обласний бюджет на 2019 рік».

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у задоволенні заяви Волинської обласної державної адміністрації про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої Волинська обласна державна адміністрація оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу, якою забезпечити адміністративний позов до вирішення справи по суті.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні даної ухвали не надано належної оцінки нормам законодавства на які вказував позивач. Апелянт зазначає, що при невжитті судом заходів забезпечення позову, розпорядники коштів обласного бюджету проводитимуть витрати з обласного бюджету до прийняття рішення судом. Вказує, що у разі задоволення позову відшкодувати шкоду позивачу та іншим юридичним особам (розпорядникам коштів бюджету), яким передбачались кошти, але внаслідок незаконно прийнятого рішення обласною радою, а також вчинення дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, що виконували рішення, буде істотно ускладнене. Така істотна складність полягає у необхідності підготовки додаткових позовів до відповідача, інших юридичних осіб, що витратили кошти під час дії протиправного оскаржуваного рішення.

Унеможливлення виконання судового рішення також пов`язане з правовим статусом відповідача - обласної ради, представницького органу місцевого самоврядування - виборного органу, який складається з депутатів (ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») та є колегіальним органом, де прийняття рішень відбувається більшістю депутатів від загального складу Волинської обласної ради (ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову, такі як: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, зупинення дії нормативно-правового акта, який оскаржується, можливе лише у разі очевидних ознак його протиправності та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом про його оскарження.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Суд задовольняє клопотання про забезпечення адміністративного позову у разі обґрунтованості такого клопотання та достатності доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Окрім цього, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізм, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що суд, при розгляді заяв про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Предметом спору по даній адміністративній справі є рішення Волинської обласної ради від 20.12.2018 №22/13 «Про обласний бюджет на 2019 рік».

Позивач просить суд зупинити дію рішення про затвердження бюджету Волинської області на 2019 рік.

Підставами подання позову, стало внесення змін до запропонованого обласною держадміністрацією проекту бюджету постійною комісією обласної ради з питань бюджету, фінансів та цінової політики, підтримка проекту бюджету із змінами в редакції постійної комісії депутатським корпусом.

Водночас, згідно з частиною другою статті 151 КАС України визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зміни та доповнення до бюджету, підтримані депутатським корпусом при розгляді питання «Про обласний бюджет на 2019 рік» на пленарному засіданні ради, в цілому становлять 0,17% від бюджету області (арк. 6 протоколу №24 пленарного засідання чергової двадцять другої сесії обласної ради, наявного в матеріалах справи (а.с. 41 на звороті)).

Вимогою Волинської обласної державної адміністрації є зупинення дії бюджету Волинської області на 2019 рік в цілому.

Враховуючи принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими Волинською обласною державною адміністрацією вимогами та співвідношення підтриманих депутатами змін із запропонованою ОДА редакцією обласного бюджету, колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову є грубим порушенням норм ч. 2 ст. 151 КАС України, оскільки у відсотковому співвідношення зміни становлять лише 0,17% бюджету області.

Крім того, в разі зупинення рішення про обласний бюджет, також буде зупинено виконання низки обласних програм, що знову ж таки призвело б до порушення принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Разом з тим, із наявних у матеріалах справи доказів суд не знаходить очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення облради від 20.12.2018 №22/13 «Про обласний бюджет на 2019 рік» чи порушення прав, свобод та інтересів Волинської обласної державної адміністрації.

Крім того, перевірка протиправності рішення можлива лише в ході з`ясування усіх фактичних обставин справи при розгляді її по суті, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

На переконання колегії суддів, встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що є неприпустимим при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відтак, підстави для задоволення заяви Волинської обласної державної адміністрації про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Згідно ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Волинської обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 140/22/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 04.06.2019