Справа № 415/205/19
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року справа №415/205/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Командира роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП старший лейтенант поліції Бербенець Олександра Олександровича на рішення Лисичанського міського суду Луганської області (суддя - Фастовець В.М.) від 06 травня 2019 року (повний текст рішення складений 06 травня 2019 року) у справі №415/205/19 за позовом ОСОБА_1 до Командира роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП старший лейтенант поліції Бербенець Олександра Олександровича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Командира роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП старший лейтенант поліції Бербенець Олександра Олександровича про визнання дій щодо складання постанови серії ВР №308890 від 08.10.2018 року про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн за порушення ч.1 ст.126 КУпАП; визнання протиправною постанову серії ВР №308890 від 08.10.2018 року про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 06 травня 2019 року позов задоволено, визнано дії щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП протиправними; скасовано постанову серії ВР №308890 від 08.10.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ч.1 ст.126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у сумі 425,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що ним правомірно було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за фактом порушення ним вимог п.п.2.1 «ѓ» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №308890 від 08.10.2018 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425,00 грн.

Наведена постанова була винесена відповідачем внаслідок встановленого порушення позивачем вимог п.п.2.1 «ѓ» ПДР України, а саме: позивач керуючи транспортним засобом ВАЗ 2109 державний номер НОМЕР_1 08.10.2018 року о 11 год 40 хв. в м.Сєвєродонецьку Луганської області по вул.Б.Ліщини,1 не мав при собі (не предґявив поліс обовґязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП встановлена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно підпункту "а" пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Статтею 32 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII визначено вичерпний перелік підстав, коли поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, зокрема, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження цього, відповідачем не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, яке пред`являлось позивачу перед прийняттям оскаржуваної постанови.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

На підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення і відповідно процедури розгляду адміністративної справи за цим фактом, відповідачем надано диск DVD-R з відеозаписом, тоді як в оскаржуваній постанові взагалі відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Отже, відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, не може вважатися належним доказом по справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справах № 524/5536/17 та № 524/7184/16-а, від 24 січня 2019 року у справах № 428/2769/17 та №592/5576/17.

Окрім того, огляд відеозапису не дозволяє встановити, що позивач не скористався світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.

Оскільки відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факту вчинення позивачем правопорушення, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про неправомірність вимоги посадової особи відповідача про пред`явлення документів в т.ч. полісу (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу, і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП.

Аналогічний правовий висновок був викладений у постанові Верховного суду від 15 березня 2019 року по справі №686/11314/17.

Відповідно до ч. 2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В своїх рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено поза розумним сумнівом факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, а тому правомірно скасовано постанову .

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано протиправними дії Командира роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП старший лейтенант поліції Бербенець Олександра Олександровича щодо складання постанови серії ВР №308890 від 08.10.2018 року про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн за порушення ч.1 ст.126 КУпАП.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства, згідно частини 3 якої за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Окрім того, як встановлено вище, відповідач законом наділений повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень від імені органів Національної поліції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення Лисичанського міського суду від 06 травня 2019 року підлягає частковому скасуванню.

На підставі вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення та прийняття нового рішення.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Командира роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП старший лейтенант поліції Бербенець Олександра Олександровича на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 травня 2019 року у справі №415/205/19 - задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 травня 2019 року у справі №415/205/19 - скасувати в частині визнання протиправними дії Командира роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП старший лейтенант поліції Бербенець Олександра Олександровича щодо складання постанови серії ВР №308890 від 08.10.2018 року про адміністративне правопорушення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Командира роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП старший лейтенант поліції Бербенець Олександра Олександровича про визнання протиправними дії Командира роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП старший лейтенант поліції Бербенець Олександра Олександровича щодо складання постанови серії ВР №308890 від 08.10.2018 року про адміністративне правопорушення - відмовити.

Абзац третій рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 травня 2019 року у справі №415/205/19 доповнити наступним змістом - «і закрити справу про адміністративне правопорушення».

В іншій частині рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 травня 2019 року у справі №415/205/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 04 червня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 04 червня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко