Справа № 320/6505/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6505/18 Суддя (судді) першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за червень 2018 року та вересень 2018 року;

- зобов`язати Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за червень 2018 року та вересень 2018 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що вона є пенсіонером та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника. У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в населеному пункті за місцем її проживання вона була вимушена покинути своє постійне місце проживання та переїхати до м. Васильків Київської області, де стала на облік як внутрішньо переміщена особа. Так, позивач зазначає, що з моменту взяття її на облік та до червня 2018 року пенсійний орган своєчасно, щомісячно нараховував та виплачував їй належні до виплати суми, проте у червні 2018 року зазначені виплати припинились, а у липні 2018 року - поновились. Крім того, позивач зазначила, що у вересні 2018 року відповідачем повторно було припинено виплату пенсії з невідомих причин. У зв`язку з цими обставинами, позивач неодноразово письмово зверталась до пенсійного органу з заявами щодо безпідставного призупинення виплати пенсії за червень та вересень 2018 року та з проханням виплатити заборгованість за зазначений період, однак відповідач фактично відмовив їй у цьому, повідомивши що сума заборгованості буде виплачена після прийняття відповідних змін до законодавства.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за червень 2018 року та вересень 2018 року. Зобов`язано Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за червень 2018 року та вересень 2018 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Микитівським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області 02 квітня 2002 року.

07 листопада 2014 року позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради від 07.11.2014 №.

Відповідно до довідки, фактичним місцем проживанням позивача є АДРЕСА_1 .

Позивач з липня 2014 року перебуває на обліку в Васильківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

07 травня 2018 року позивач звернулась до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою, в якій просила змінити її адресу проживання з АДРЕСА_1 на адресу: АДРЕСА_2 .

Розпорядженням Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 11.05.2018 №171275 переведено виплату пенсії позивача на адресу АДРЕСА_2 згідно поданої заяви

Відповідно до розпорядження Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 21.05.2018 позивачу припинено виплату пенсії з 01.05.2018 до з`ясування у зв`язку з надходженням до управління відомостей, що довідка ВПО може бути скасована.

Згідно розпорядження від 25.05.2018 №171275 відповідач поновив позивачу виплату пенсії за травень 2018 року.

В подальшому, розпорядженням Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 13.06.2018 позивачу повторно припинено виплату пенсії з 01.06.2018 до з`ясування у зв`язку з надходженням до управління відомостей, що довідка ВПО може бути скасована.

Протокольним рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Виконавчому комітеті Васильківської міської ради від 07.06.2018 №34 позивачу відновлено виплату пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що в липні 2018 року відповідачем було відновлено виплату пенсії позивачу, проте, пенсія за червень 2018 року позивачу виплачена не була.

Позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати інформацію щодо причин невиплати їй пенсії.

Листом від 17.08.2018 №4731/06 Васильківським ОУПФУ Київської області повідомлено позивача, що органи Пенсійного фонду поновлюють виплату пенсії внутрішньо переміщеним особам на підставі рішень Комісії. При цьому, відповідачем зазначено, що відповідно до п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України №365 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів України, тому сума пенсії за червень 2018 року, що становить 8076,55 грн., буде виплачено після прийняття відповідних змін до законодавства.

Розпорядженням Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 04.09.2018 позивачу втретє припинено виплату пенсії з 01.09.2018 до з`ясування у зв`язку з надходженням до управління відомостей, що довідка ВПО може бути скасована.

Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області листом від 11.09.2018 повідомило відповідача про те, що довідка внутрішньо переміщеної особи щодо ОСОБА_1 не скасована.

З матеріалів справи вбачається, що в жовтні 2018 року відповідачем було відновлено виплату пенсії позивачу, проте, пенсія за вересень 2018 року позивачу виплачена не була.

Позивач повторно звернулась до відповідача із заявою, в якій просила поновити їй виплату пенсії та вжити заходів до недопущення в подальшому порушень її конституційного права на соціальний захист.

Листом від 22.10.2018 №5854/16 відповідач повідомив позивача про те, що їй неодноразово призупинялась виплата пенсії, підставою призупинення виплати слугувала інформація в результаті верифікації Міністерством фінансів України достовірності даних, які впливають на дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (можливе скасування такої довідки) у зв`язку з тривалою відсутністю особи за місцем проживання. Виплата пенсії призупинялась з 01.05.2018, з 01.06.2018 та з 01.09.2018. Однак, щоразу виплата пенсії відновлювалась з дати її припинення на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та інформації про те, що довідка внутрішньо переміщеної особи не скасована. Також, у даному листі відповідач зазначив, що сума пенсії за травень 2018 року, липень 2018 року, серпень 2018 року та жовтень 2018 року виплачено у вказані місяці. Разом з тим, пенсія за червень та вересень 2018 року в сумі 16153,10 грн. облікована в Управлінні та буде виплачена після прийняття відповідних змін до законодавства.

Принципи, засади та механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі за текстом - Закон № 1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Крім того, відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Доводи відповідача з посиланням як на підставу припинення пенсійних виплат на Порядок № 365, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки Закон № 1058-IV має вищу юридичну силу.

Крім того, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Тому, припиняючи (призупиняючи) виплату пенсії позивачу за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу в червні 2018 року та у вересні 2018 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом в постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 185/9755/16-а.

Щодо позовних вимог стосовно нарахування компенсації втрати частини доходів, колегією суддів встановлено наступне.

Згідно частини 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (надалі за текстом - Закон № 2050-ІІІ).

Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом в постанові від 22 листопада 2018 року у справі № 522/1404/17.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції, що відповідачем протиправно не виплачено позивачу пенсію за червень 2018 року та вересень 2018 року.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

17 травня 2019 року від відповідача надійшов лист про надання інформації, в якому зазначено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 померла та у зв`язку з цим просив закрити провадження у справі.

Згідно п. 5 частини 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Водночас статтею 319 КАС України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Отже, смерть фізичної особи - сторони у спорі є підставою для закриття провадження у справі в суді першої інстанції та в апеляційній інстанції лише у випадку, якщо судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть позивача після ухвалення такого рішення не є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 315, 316, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Апеляційну скаргу Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 04 червня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя В.П.Мельничук