Справа № 320/849/19
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року № 320/849/19

Київський окружний адміністративний суду у складі:

головуючого судді - Лапія С.М.,

за участі: секретаря судового засідання - Колесніковї О.І.,

представника позивача - Братищенка Ю.О.,

представника відповідача - Матірної Н.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління ДМС України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління ДМС України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення від 29.11.2018 № 31, яким скасовано дозвіл позивачу на проживання в Україні.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки позивач має право на отримання поза квотою дозволу на імміграцію як чоловік громадянки України, з якою він перебуває у шлюбі понад два роки. Також відповідачем порушено вимоги закону при прийнятті оскаржуваного рішення, оскільки не запрошено позивача для надання пояснень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі з викликом учасників справи, призначено судове засідання.

Відповідач надав суду письмовий відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки підставою для надання позивачу у 2016 році дозволу на імміграцію в Україну було те, що син останнього був громадянином України. Проте, на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24.10.2017 у справі № 22-ц/786/2123/17 виключено з актового запису від 24.02.2015 № 186 Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міськрайонного управління юстиції Полтавської області про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відомості про батька, а саме - ОСОБА_1 . Отже, на думку відповідача, наявні підстави для скасування виданого позивачу дозволу на імміграцію в Україну від 30.12.2016 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «» Про імміграцію».

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовних вимог не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріли справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Позивач у 2012 році прибув до України на навчання (а.с. 11).

Між позивачем та гр. ОСОБА_3 02.03.2016 зареєстровано шлюб, що підтверджується наявною в матеріалах справи фотокопією Свідоцтва серії НОМЕР_1 (а.с. 15).

Згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 від 23.04.2016 позивача та гр. ОСОБА_4 зазначено батьками гр. ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

На підставі рішення заступника начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Полтавській області від 30.12.2016, згідно п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» позивачу видано дозвіл на імміграцію в Україну від 11.01.2017 № 5/673 (а.с. 65, 66).

Рішенням Управління ДМС України в Полтавській області від 29.11.2018 № 31 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий позивачу (а.с. 7).

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 6 п. 4 Положення про Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Управління приймає в межах своїх повноважень рішення про надання дозволу на імміграцію, відмову в його видачі та скасування такого дозволу. Таким чином, відповідач у справі - орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції у сфері дотримання законності перебування в Україні.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Порядок видачі посвідки на постійне проживання та вирішення інших питань, пов`язаних з імміграцією іноземців, згідно статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначається Законом України «Про імміграцію».

Статтею 11 Закону України «Про імміграцію» визначений порядок в`їзду іммігрантів в Україну і видачі посвідки на постійне проживання, згідно якої особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Статтею 4 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

- одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям-і батькам громадян України;

- особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

- особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

- особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

- закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.

Як слідує з матеріалів справи, у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну від 21.07.2016 підставою для надання такого дозволу позивач зазначив: «Прошу надати мені дозвіл на імміграцію у зв`язку з тим, що мій син є громадянином України» (а.с. 45).

Отже, на час звернення позивача до міграційних органів єдиною підставою отримання дозволу на імміграцію поза квотою імміграції була наявність у нього дитини - громадянина України.

Суд критично оцінює доводи позивача про протиправність оскаржуваного рішення з посиланням на те, що на час прийняття оскаржуваного рішення він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 понад два роки, оскільки дозвіл на імміграцію було надано позивачу з інших підстав.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що позивачу скасовано дозвіл на імміграцію на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», згідно якої дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Як зазначено вище, підставою для надання позивачу дозволу на імміграцію було те, що він є батьком дитини, яка є громадянином України.

У той же час, судом встановлено, що у травні 2017 року гр. ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до гр. ОСОБА_4 про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини (справа № 552/2783/17).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.07.2017 у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24.10.2017 3 справі № 552/2783/17 позов гр. ОСОБА_1 задоволено, виключено з актового запису від 24.02.2015 № 186 Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міськрайонного управління юстиції Полтавської області про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька - ОСОБА_1 (а.с. 85 - 86).

На підставі вказаного судового рішення до Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження 09.11.2017 внесено запис, яким виключено відомості про ОСОБА_1 як батька ОСОБА_2 та внесено запис про ОСОБА_5 як батька даної дитини (а.с. 80 - 82).

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів відповідача про наявність підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, оскільки єдиною підставою отримання позивачем дозволу на імміграцію поза квотою імміграції була наявність у нього дитини - громадянина України, а така підстава та відповідні документи, що її підтверджували, втратили чинність.

Судом також враховується, що позивачем у справі № 552/2783/17 був саме ОСОБА_1 , а відповідачем гр. ОСОБА_4 позов визнано.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем вимог п. 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок) при розгляді питання про скасування дозволу на імміграцію з тих підстав, що його не було запрошено для надання пояснень, суд зазначає наступне.

Так, згідно п. 1 Порядку ним визначається процедура провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Згідно п.п. 21, 22 Порядку питання щодо скасування дозволу має право порушувати ДМС, її територіальні органи та підрозділи, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст. 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно п. 23 Порядку ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Отже, доводи позивача на недотримання відповідачем вимог п. 23 Порядку є необґрунтованими, оскільки запрошення іммігранта для надання пояснень застосовується у разі вивчення подання інших органів про скасування дозволу на імміграцію.

У той же час, саме Управлінням ДМС України в Полтавській області складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивача від 29.11.2018 та відповідне рішення про скасування такого дозволу (а.с. 7, зворотній бік а.с. 88).

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що доводи позивача про протиправність оскаржуваного рішення є необґрунтованими, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 03 червня 2019 р.