Справа № 314/272/17(2-а/314/33/2017)
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2019 року

Київ

справа №314/272/17(2-а/314/33/2017)

адміністративне провадження №К/9901/19975/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В. та судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року (у складі колегії: головуючого судді Уханенка С.А., суддів Богданенка І.Ю., Дадим Ю.М.),

ВСТАНОВИВ :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

26 січня 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ; позивач) звернувся у Вільнянський районний суд Запорізької області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області, у якому просив: визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області щодо відмови в призначенні пенсії за віком на загальних підставах з 13 січня 2017 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014, 2015, 2016 рр.); зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області призначити пенсію за віком на загальних підставах з 13 січня 2017 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014, 2015, 2016 рр.), провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Позов мотивовано тим, що позивачу було призначено пенсію відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ). Після досягнення 60-річного віку, він звернувся із заявою про призначення йому пенсії відповідно до Закону 1058-IV. Проте, отримав відмову з посиланням на те, що він вже отримує пенсію за віком призначену на пільгових умовах.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2017 р. залучено до участі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вільнянському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії процесуального правонаступника відповідача - Запорізьке приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2017 р. позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії за віком на загальних підставах із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, оскільки він отримував інший вид пенсії.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року апеляційну скаргу Запорізького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - задоволено, постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2017 р. - скасовано, а у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 апеляційний суд, виходив з того, що призначений позивачу вид пенсії (пенсія за віком на пільгових умовах) не є іншим у розумінні ст. 10 Закону № 1058-ІV.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Позивач, не погоджуючись із рішеннями суду апеляційної інстанцій, подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення апеляції, просив скасувати таке, разом з тим, залишити постанову суду першої інстанції без змін, якою його позовні вимоги задоволені.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга надійшла до суду 6 липня 2017 року.

6 липня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу залишено без руху.

26 липня 2018 року на виконання вказаної ухвали подано клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 314/272/17 (2-а/314/33/2017), витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2019 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Коваленко Н.В.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 31 травня 2019 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10.06.2006 року позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 із зменшенням пенсійного віку в порядку п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Судами попередніх інстанції встановлено, що 13.01.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону № 1058-ІV

Листом від 16.01.2017 року № 6/Б-5 позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви, оскільки йому пенсія за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вже призначена.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що помилковими є висновки суду апеляційної інстанції про те, що позивач звернувся за призначенням йому пенсії за віком, оскільки у 2010 році йому пенсію було призначено відповідно до Закону № 1788-ХІІ, а у 2017 він звернувся за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV, яким передбачено інші підстави та порядок призначення такої пенсії.

Крім того, наголошує, що судами при винесенні оскаржуваних рішень, не враховано постанову Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 29.11.2016 року по справі № 133/476/15-а, які на думку скаржника вирішують питання переходу з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, які не тотожними відповідно до Розділу ІІ Закону № 1788.

Також скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду України викладену у Постанові Верховного Суду України ввід 31 березня 2015 року у праві № 21-612а14, що пенсія із зниженням пенсійного віку Законом № 1058 не передбачена.

Від відповідача відзиву або заперечень на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає, з огляду на таке.

Статтею 13 Закону № 1788-ХІІ встановлено право на пенсію за віком на пільгових умовах та підстави набуття такого права.

З 01 січня 2004 року набув чинності Закон № 1058-ІV.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно зі статтею 9 Закону № 1058-ІV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 43 Закону № 1058-ІV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Статтею 10 Закону № 1058-ІV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсій за її вибором.

За правилами частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Судом апеляційної інстанції в цій справі встановлено, що заява позивача до відповідача стосувалась призначення йому того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була йому призначена в 2006 році.

Відтак, пенсія позивачу не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передували року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком, оскільки статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20 березня 2018 по справі № 336/368/16-а (2-а/336/59/16), від 03 квітня 2018 року по справі № 753/8128/16-а.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29.

Посилання позивача, зокрема, на постанову Верховного Суду України від 29.11.2016 року по справі № 133/476/15-а, є безпідставні оскільки спірні правовідносини між сторонами у цій справі виникли з приводу призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2012, 2013, 2014 роки, особі, яка отримувала пенсію за вислугу років за ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Крім того, посилання позивача на правову позицію викладену в постанові Верховного суду України від 31 березня 2015 року № 21-612а14, є безпідставними, оскільки предметом спору у цій справі було переведення з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії ,на пенсію за віком за Законом 1058-ІV, тоді як предметом спору у справі, що розглядається є переведення з пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на пенсію за віком на загальних підставах, що фактично є повторним призначенням пенсії за віком.

У справі, що розглядається, оскаржуване рішення відповідача ґрунтується на підставах, передбачених національним законодавством, які є доступними, чіткими та передбаченими у своєму застосуванні.

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням викладеного вище, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, прийняв рішення у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки, суд касаційної інстанції залишає в силі судове рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року по справі № 314/272/17 залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді : І.В. Желєзний

Н.В. Коваленко