Справа № 320/905/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/905/19 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду, в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення перерахунку збільшення пенсії за рішенням суду у справі № 363/3520/16-а за період з 26.11.2015 по 31.12.2017 на підставі основного розміру пенсії, розрахованого за постановою Кабінету Міністрів України № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»; зобов`язати провести перерахунок збільшення пенсії, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України № 1318 за рішенням суду у справі № 363/3520/16-а за період з 26.11.2015 по 31.12.2017 на підставі основного розміру пенсії, розрахованого за постановою Кабінету Міністрів України № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із урахуванням виплаченої суми - 15116,21 грн; визнати протиправними дії щодо проведення перерахунку та виплат пенсії з обмеженням її максимального розміру з 01.01.2016; зобов`язати проводити нарахування та виплату пенсії без обмеження її максимального розміру з 01.01.2016; визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі рішення суду у справі № 363/3520/16-а, а саме: за період з 26.11.2015 по день виплати збільшення згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1318 у повному розмірі, а також утримання та неповернення суми пенсії, що перевищує три розміри мінімальної заробітної плати, 15 % податку та 1,5 % військового збору в сумі 4172,79 грн за період з 01.12.2016 по день фактичної виплати у липні 2018 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати збільшення пенсії згідно рішення суду у справі № 363/3520/16-а , а саме: за період з 26.11.2015 по день виплати збільшення згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1318 у повному розмірі, а також утримання та неповернення суми пенсії, що перевищує три розміри мінімальної заробітної плати, 15 % податку та 1,5 % військового збору в сумі 4172,79 грн за період з 01.12.2016 по день фактичної виплати у липні 2018 року з наданням відповідних розрахунків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку апелянта, ухвалу суду першої інстанції прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Апелянт наголошує, що висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не виникають із однакових юридичних фактів та не мають єдиних підстав позову, є необгрунтованим.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як наголошувалось вище, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

Вищевказана ухвала обґрунтована тим, що відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 21 КАС України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

При цьому, КАС України не містить чітких критеріїв для визнання пов`язаності позовних вимог, однак разом з цим, виходячи з загальних вимог до позовної заяви, позов обов`язково повинен містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Підставами позову в адміністративному судочинстві є обставини, тобто юридичні факти, на яких ґрунтується вимога позивача. До підстав позову входять лише юридичні факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення, та які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до іншої особи.

Таким чином, у випадку заявлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.

Як вбачається з поданої позовної заяви, спірні правовідносини склались з приводу непроведення перерахунку збільшення пенсії за рішенням суду у справі № 363/3520/16-а за період з 26.11.2015 по 31.12.2017, проведення перерахунку та виплат пенсії з обмеженням її максимального розміру з 01.01.2016 та невиплати компенсації за втрату частини доходів.

Суд першої інстанції вважав, що підстави позову є різними, оскільки заявлені вимоги мають самостійні обсяги доказування та підтверджуються різними доказами. При цьому, для з`ясування правомірності кожної окремої оскаржуваної дії та бездіяльності відповідача, є необхідним з`ясування значного обсягу обставин, що свідчить про індивідуальний предмет доказування у кожному конкретному випадку.

Разом з тим, колегія суддів не може повною мірою погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, пунктом 6 ч.4 ст.169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Частиною 1 ст.172 КАС України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

В той же час, заборона щодо об`єднання в одне провадження кількох вимог встановлена ч.ч.4, 5 ст.172 КАС України, відповідно до яких не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Отже, лише у разі порушення правил об`єднання позовних вимог, що може полягати виключно в об`єднанні в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, або щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам, позовна заява підлягає поверненню на підставі п.6 ч.4 ст.169 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що заявлені позовні вимоги слід розглядати за правилами адміністративного судочинства та законодавством не встановлено виключну підсудність таких позовних вимог різним судам, що виключає можливість повернення позовної заяви на підставі п.6 ч.4 ст.169 КАС України, з огляду на відсутність порушення правил об`єднання позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч.2 ст. КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Враховуючи викладені обставини та наведені норми права, беручи до уваги, що при поданні позовної заяви позивачем було дотримано вимоги ст.172 КАС України, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції невірно застосував положення п.6 ч.4 ст.169 КАС України, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви не можна визнати законною і обґрунтованою.

Крім того, колегія суддів наголошує, що відповідно до ч.6 ст.172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала не відповідає нормам процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 312, 316, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

О.В. Епель