Справа № 357/2599/19
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/2599/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 травня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

позивача - ОСОБА_1

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира 1 роти 1 батальйону старшого лейтенанта поліції УПП в Київській області Тимощук Валерія Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адмінінстративним позовом до командира 1 роти 1 батальйону старшого лейтенанта поліції УПП в Київській області Тимощук Валерія Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови, посилаючись на наступні обставини.

20 лютого 2019 року близько 18 год. 42 хв. керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку міста Біла Церква, 78 кілометр, він зупинився біля працівників патрульної поліції, щоб повідомити їх, що попереду нього рухався автомобіль, який перебуває у розшуку за для вчасного реагування правоохоронних органів. Дана інформація була йому відома із соціальних мереж.

Однак, його повідомлення було проігноровано. Разом з тим працівники поліції почали приписувати йому адміністративне правопорушення. Пізніше, до нього підійшов командир 1 роти 1 батальйону старший лейтенант поліції УПП в Київській області Тимощук Валерй Миколайович (далі - Відповідач). Відповідач не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання, при тому, Відповідач звинуватив його у керуванні вищезгаданим транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби і попросив передати документи. Взявши його документи інспектор склав постанову про адміністративне правопорушення.

Постановою серії ЕАБ №933873 від 20 лютого 2019 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень за порушення, передбачене частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за невиконання вимог пункту 31.4.3. Правил дорожнього руху України.

З даним твердженням Відповідача не погоджується, оскільки, вважає, що зазначена постанова винесена з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права, оскільки, перед початком руху він перевірив технічну справність основних елементів автомобіля, а саме: коліс, шин, гальмівної системи та інше. Всі вузли та агрегати були у справному стані. Під час руху не зупинявся, так як в цьому не було потреби, а тому під час руху автомобіля він не мав можливості відстежити зазначену у постанові несправність. При зупинці його транспортного засобу, Відповідачем не було запропоновано допомогти усунути несправність на місці зупинки.

Крім того, лампочка у фарі була справна, але під час руху, та у зв`язку із станом доріг в Україні ймовірно відійшов контакт. Під час зупинки, він усунув несправність (на підтвердження цього у нього наявний відеозапис).

Однак, Відповідач не взяв до уваги усунення ним зазначеного порушення на місці зупинки, виніс постанову про порушення ним Правил дорожнього руху та наклав адміністративне стягнення.

З винесеною постановою він погодитися не може, оскільки вважаю, що така не відображає дійсних обставин справи, винесена з порушенням вимог чинного законодавства, а тому є незаконною та підлягає скасуванню.

Просив суд визнати постанову серії ЕАВ № 933873 від 20 лютого 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо притягнення його, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП та винесену командиром 1 роти 1 батальйону старшим лейтенантом поліції УПП в Київській області Тимощук Валерієм Миколайовичем протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити ( а. с. 2-5 ).

Ухвалою судді від 01 квітня 2019 року відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( виликом ) сторон ( а. с. 30-31 ).

22 квітня 2019 року за вх. № 15065 судом отримано ід відповідача заяву про залишення позову без розгляду мотивуючи тим, що копія оскаржуваної постанови була направлена позивачу поштовим відправленням та отримано останнім 26.02.2019 року. При цьому, згідно ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 15.03.2019 року, позивач звернувся до суду тільки 11.03.2019 року, тобто через 13 днів з моменту отримання ним копії постанови.

Відповідно до статті 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Ідтак, КУпАП чітко встановлений строк оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення, який в контексті спірних правовідносин дорівнює 10 дням з дня винесення або вручення копії постанови ( а. с. 37-38 ).

Крім того, 22 квітня 2019 року за вх. № 15066 судом отримано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та розгляд справи проводити без їхньої участі.

Відзив відповідача мотивован тим, що вимоги Позивача є безпідставними та необгрунтованими, а позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», «контроль у сфері безпеки дорожнього руху» здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль)».

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про дорожній рух», технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Згідно з п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.3 ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Відповідно до п. 31.4.3.в) ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, а саме: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Також Позивач не виконав вимоги п. 9.9.в) ПДР, яким передбачено, що якщо механічний транспортний засіб, що рухається, має технічні несправності, то повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

В позовній заяві, Позивач визнає, що дійсно керував автомобілем Volkswagen Transporter НОМЕР_1 , у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла, але посилається на те, що несправність виникла в дорозі, бо на його транспортному засобі «відійшов контакт», в результаті чого не спрацювала ліва фара в режимі ближнього світла, що, знову ж таки, свідчить про неналежний технічний стан транспортного засобу та фактично не може бути підставою для звільнення Позивача від адміністративної відповідальності, оскільки тільки підтверджує невиконання ним вимог ст. 33 ЗУ «Про дорожній рух» в частині забезпечення належного технічного стану транспортного засобу особою, яка його експлуатує.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи. їх представників.

Визнання Позивачем факту керування вказаним транспортним засобам з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла зафіксовано на нагрудну відеокамеру поліцейського та буде надано до відзиву на виконання вимог ст. 77 КАС України (DVD-R диск із відеозаписом додається).

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Відповідно до ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив правила дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, за таке правопорушення не передбачено такого виду адміністративного стягнення як попередження.

Відповідно до частини 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова, винесена Відповідачем, відповідає вимогам ст. ст. 283, 284 КУпАП, оскільки вона містить дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, дані про транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), розмір штрафу та порядок його сплати, роз`яснено правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З наведеного виходить, що Відповідач діяв виключно з дотриманням вимог КУпАП, Конституції України та норм чинного законодавства, а позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом ( а. с. 44-49 ).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позову т просив його задовольнити. Додатково додав, що він не був зупинений працівниками поліції, він сам зупинився біля них повідомити про вкрадений актомобіль. Автомобіль його був справлений, фари автомобіля горіли, що і підтверджує наданий ним до суду відеозапис.

Відповідач командир 1 роти 1 батальйону старший лейтенант поліції УПП в Київській області Тимощук Валерій Миколайович в судове засіданні не з`явився, у відзиві на адміністративний позов просили розгляд справи проводити без їхньої участі ( а. с. 49 ).

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом 11.03.2019 р., що підтверджується штампом суду ( а. с. 2 ), щодо оскарження постанови від 20.02.2019 р. не пропустив строк для звернення до суду, так як отримав оскаржувану постанову 26.02.2019 року, що підтверджується та не спростовується самим відповідачем надавши відстеження з пошуку поштових відправлень - Укрпошта ( а. с. 41 ), а адміністративний позов був направлений позивачем до суду 04.03.2019 року, що підтверджується відстеженням з пошуку поштових відправлень - Укрпошта.

Отже, отримавши оскаржувану постанову 26.02.2019 року та направляючи до суду 04.03.2019 року адміінстративний позов з боку позивача не було пропущено десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови) строку для оскарження.

Тому, заява відповідача про залишення позову без розгляду є безпідставною та такою, що не підялгає до задоволення.

Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В оскарженій позивачем постанові зазначено, що 20.02.2019 року о 18 годині 38 хвилини в м. Біла Церква 78 км водій ОСОБА_1 керував транспортним зсобом автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3 ПДР, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП. Інспектор прийняв рішення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. ( а. с. 11 ).

Оскаржувальна постанова про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ЕАВ № 933873 була винесена 20.02.2019 року командиром 1 роти 1 батальйону старшим лейтенантом поліції УПП в Київській області Тимощук Валерієм Миколайовичем.

Зі змісту ст.9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Всупереч даним вимогам, суб`єктом владних повноважень жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення на ОСОБА_1 штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КУпАП, не було в наявності та відповідно, не знайшло свого підтвердження в судовому засіднні під час розгляду даної адміністративної справи.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 72 КАС УКраїни становлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відпоідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення субєкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В судовому засіданні було оглянуто надані сторонами в якості доказів по справі диски з відеозаписом події, яка мала місце 20.02.2019 року.

З оглянутих відеозаписів не вбачається, що у транспортного засобу, яким керував позивач була несправність, а саме не горіла ліва фара, навпаки на відеозаписах позивача та відповідача видно, як стоїть автомобіль та обидві фари світла працюють.

Крі цього, з наданого відеозапису відповідачем в якості доказів не вбачається, що автомобіль позивача був зупинений працівниками поліціями, на якому непрацювала ліва фара в режимі ближнього світла.

Позивач ОСОБА_1 наголошував в судовому засіданні на тому, що його працівники поліції не зупиняли, він сам зупинився для того, щоб повідомити про автомобіль, який рухався перед ним, який перебуває у розшуку, зазначене відображено і в позові.

В спростування вказаного позивачем, з боку відповідача не надо жодного належного та допустимого доказу.

Так, доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є лише оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

З боку відповідача не надано до суду жодного належного та допустимого доказу того, що дійсно з боку позивача було вчинено порушення прави дорожного руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тому, враховуючи вищенаведене, надаючи аналіз наданим доказам та оцінючи їх внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 5, 6-10, 20, 72, 76, 77, 90, 122, 139, 159, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, ст.7, 9, 247, 251, 252, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до командира 1 роти 1 батальйону старшого лейтенанта поліції УПП в Київській області Тимощук Валерія Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАВ № 933873 від 20 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.121 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , - закрити.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач - командир 1 роти 1 батальйону старший лейтенант поліції УПП в Київській області Тимощук Валерій Миколайович ( адреса місцезнаходження: 09109, Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, буд. 18А ).

Повний текст судового рішення складено 30 травня 2019 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов