Справа № 2а-17360/09/2670
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2010-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 квітня 2010 року 16:10 № 2а-17360/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Винокурова К.С.

при секретарі судового засідання Горбан А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі Фонд, відповідач) по відмові виплатити відшкодування недоступного вкладу у ВАТ АКБ «Гарант`в розмірі 53 239,67 грн., визнання права на гарантоване відшкодування недоступного вкладу у розмірі 53 239,67 грн. та зобов`язання відповідача відшкодувати кошти у розмірі 53 239,67 грн. за вкладом у ВАТ АКБ «Гарант`та перерахувати їх на рахунок у банку «Приватбанк».

Ухвалою суду від 20 січня 2010 року відрито провадження у справі за зазначеним позовом та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що змінами внесеними до ст. 3 Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб`було збільшено розмір відшкодування, виплата якого здійснюється фондом, а відтак, на думку позивача, сума його вкладу у ВАТ АКБ «Гарант`у невідшкодованій частині має бути повернута відповідачем.

Аналізуючи положення закону, позивач робить висновок, що законодавцем було збільшено лише максимально можливий розмір грошового відшкодування, при цьому не змінено підстав та умов набуття права на відповідне відшкодування, а жодних обмежень щодо поширення на вкладників АКБ «Гарант`або будь-яких інших банків норми стосовно максимального розміру відшкодування коштів за вкладами у розмірі 150000 грн. законодавцем встановлено не було, у зв`язку з чим відмова Фонду у наданні грошової компенсації є безпідставною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Позивач вважає, що цивільно-правові відносини, що виникають між відповідачем та вкладниками банків розпочинаються з дня недоступності вкладів, що настає з моменту призначення ліквідатора учасника Фонду, але строк закінчення цих відносин законодавцем не визначається, оскільки розмір відшкодування за вкладами можу бути збільшений, як у випадку прийняття рішення адміністративною радою Фонду від 24.05.2006 р. № 46, від 14.02.2007 р. № 1, від 14.08.2007 р. № 4.

У додаткових поясненнях позивач зазначав, що не погоджується з позицією Фонду щодо зобов`язання виконувати гарантоване відшкодування недоступних вкладів тільки один раз в межах діючої на початок ліквідації банку гарантованої суми, оскільки це звужує суть ч. 1 ст. 58 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. № 1-рп/99, п.1, 3 ст. 5 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 30 Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідачем позову не визнано, заперечення викладені письмово та обґрунтовані відсутністю порушень прав позивача з боку фонду, оскільки зміни внесені Законом України «Про першочергові заходи щодо запобігання негативним наслідкам фінансової кризи та про внесення змін до деяких законодавчих актів України`до ст. 3 Закону «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб`не мають зворотної сили та не поширюються на вже виконані перед позивачем зобов`язання з відшкодування його вкладу в АКБ «Гарант».

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, адміністративний суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є вкладником ВАТ АКБ «Гарант`згідно укладених 14.04.2004 р. договорів строкового банківського вкладу «Гарант-Мега» № 1403/04-Д та № 1404/04-Д.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Гарант`від 28 лютого 2006 року № 71, у АКБ «Гарант`було розпочато процедуру ліквідації.

У зв`язку з ліквідацією банку сума вкладу та нарахованих відсотків в розмірі 158 109,60 грн. не була повернута за договором у повному обсязі.

З 28.02.2006 року по цей час позивачу відшкодовано частину недоступного вкладу у розмірі 104 869,83 грн., у тому числі: ліквідатором ВАТ АКБ «Гарант`у підсумковому розмірі 54 869,93 грн. (50000 грн. у жовтні 2008 року, 4 869,93 грн. у жовтні 2009 року) з коштів, одержаних в результаті ліквідаційної процедури банку згідно з ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність»; Фондом у підсумковому розмірі 50 000 грн. (8000 грн. у травні 2006 р., 7000 грн. у липні 2006 р., 10000 грн. у квітні 2007 р. та 25000 у жовтні 2007 р.)

Як про те зазначає позивач, виплату заборгованості банку на користь позивача у повному обсязі не здійснено, після виплати частини вкладу ліквідатором банку та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, невідшкодованими вкладнику залишились кошти в сумі 53 239,67 грн. за вкладом у ВАТ АКБ «Гарант».

Враховуючи зміни внесені Законом України «Про першочергові заходи щодо запобігання негативним наслідкам фінансової кризи та про внесення змін до деяких законодавчих актів України`до ст. 3 Закону «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб`щодо максимального розміру відшкодування, яке може бути здійснено фондом (суму збільшено до 150 000 грн.), у листах від 15.01.2009 р., 30.01.2009 р., 09.10.2009р., позивачем були поставлені питання перед фондом щодо здійснення відшкодування решти гарантованої суми вкладу.

Листами за вих. № 09-0218/09 від 23.01.2009 р., № 09-0375/09 від 11.02.2009 р., а також № 09-3153/09 від 03.11.2009 р. на отримані звернення позивача, відповідач повідомив, що на вкладників ВАТ АКБ «Гарант`поширюється норма стосовно максимального розміру відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 50 000 грн., передбаченого в рішенні адміністративної ради Фонду від 14.08.2007р. № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.08.2007р. № 1002/14269 і розрахункова сума коштів, яка підлягала відшкодуванню за рахунок коштів фонду, згідно отриманих від ліквідаторів ВАТ АКБ «Гарант`переліку вкладників складала 50 000 грн. та ці кошти були виплачені.

Вимоги позивача щодо визнання дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по відмові від виплати відшкодування за вкладами у ВАТ АКБ «Гарант`в розмірі 53 239,67 грн. протиправними та зобов`язання відшкодувати цю суму вкладу, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Законом України "Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" встановлені засади функціонування Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок відшкодування вкладів вкладникам учасників (тимчасових учасників) Фонду, а також регулюються відносини між Фондом, Кабінетом Міністрів України та Національним банком України.

Обов`язок Фонду (відповідача у справі) здійснити виплату на користь фізичної особи, яка має вклад у учасника (тимчасового учасника) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виникає в силу закону, та зокрема згідно зі ст. 3 Закону України "Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантує кожному вкладнику учасника (тимчасового учасника) Фонду та санаційного банку відшкодування коштів за його вкладами, включаючи відсотки, в розмірі вкладів на день настання недоступності вкладів, але не більше 150000 гривень по вкладах у кожному із таких учасників. Зазначений розмір відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, за рахунок коштів Фонду може бути збільшено за рішенням адміністративної ради Фонду залежно від тенденцій розвитку ринку ресурсів, залучених від вкладників учасників (тимчасових учасників) Фонду.

Зміни до вказаної статті закону в частині збільшення максимального розміру відшкодування вкладу за рахунок коштів фонду до 150 000 грн. внесені Законом України від 31.10.2008р. "Про першочергові заходи щодо запобігання негативним наслідкам фінансової кризи та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Останній в свою чергу прийнятий з метою забезпечення конституційних прав громадян, гарантування економічної безпеки держави, мінімізації можливих збитків для економіки та фінансової системи України від фінансової кризи, яка охопила більшу частину промислово розвинутих країн (преамбула).

Виходячи зі змісту преамбули, вбачається, що прийняття даного Закону спричинене саме виникненням об`єктивних обставин, а саме: фінансової кризи у жовтні 2008 року, що дозволяє зробити висновок про спрямованість цих змін на мінімізацію негативних наслідків саме кризових явищ.

Порядок використання коштів фонду на відшкодування коштів за вкладами визначений у розділі 4 Закону України "Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб", а також на виконання положень закону Рішенням адміністративної ради Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 лютого 2002 року № 2 затверджено Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб.

Діяльність Фонду при здійсненні відшкодування коштів за вкладами фізичних осіб визначена Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб та згідно з п. 4.1 (в редакції положення чинній станом на час здійснення виплат) після отримання від Національного банку України документів, що передбачені пунктом 2 цього Положення, Фонд здійснює такі заходи:

- приймає рішення про відшкодування коштів вкладникам у відповідності до наданого ліквідатором Списку;

- протягом трьох робочих днів з дня прийняття рішення про відшкодування коштів за вкладами фізичних осіб повідомляє вкладників через офіційні засоби масової інформації про порядок відшкодування коштів за вкладами. Оголошення публікуються один раз на тиждень протягом одного місяця з дня прийняття рішення про відшкодування;

- укладає договір з банком-агентом на виплату відшкодувань за рахунок коштів Фонду;

- на підставі даних Списку складає для банку-агента загальний реєстр одержувачів сум відшкодувань за рахунок коштів Фонду;

- повідомляє банк-агент про дату початку виплат;

- перераховує на вказаний банком-агентом рахунок розраховану за Реєстром суму коштів, які банк-агент має сплатити одержувачам відшкодувань за їх зверненнями.

Таким чином, повноваження Фонду щодо здійснення виплати на користь вкладника регламентовані Законом "Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" а також чітко передбачені зазначеним вище Положенням і відповідно враховуючи Рішення Адміністративної ради Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 4 від 14.08.2007р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.08.2007р. за № 1002/14269), прийняте у відповідності зі ст. 3 Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб`розмір відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб становив 50 000 грн., поширюючись на вкладників за вкладами, зокрема, у ВАТ АКБ «Гарант».

Передбачений порядок виплати в будь-якому випадку не надає Фонду повноважень щодо самостійного здійснення виплати відшкодування вкладникам в разі збільшення суми відшкодування шляхом внесення відповідних змін до закону, або ж збільшення розміру в порядку визначеному ст. 3 Закону «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», а виплата здійснюється на підставі списку (реєстру вкладників) складеного ліквідатором, що свідчить про безпідставність у зв`язку з цим вимог позивача до відповідача.

Розрахункова сума коштів, яка підлягала відшкодуванню позивачу за рахунок коштів Фонду, згідно отриманого Фондом від ліквідатора ВАТ АКБ «Гарант`переліку вкладників складала 50 000 гривень.

Зобов`язання Фонду щодо здійснення виплати на користь позивача суми відшкодування у вказаному розмірі -50 000 грн. за вкладом ВАТ АКБ «Гарант`були виконані, що позивачем не заперечується та свідчить про припинення вказаного зобов`язання Фонду перед позивачем у зв`язку з належним виконанням і в свою чергу відповідає ст. 599 ЦК України в силу положень якої зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Посилання позивача на те, що зміни внесені Законом України "Про першочергові заходи щодо запобігання негативним наслідкам фінансової кризи та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до ст. 3 "Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" в частині збільшення розміру суми відшкодування по вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, мають поширюватись на вкладників АКБ «Гарант», а звідси Фонд своїм обов`язком має здійснити виплату у розмірі визначеному законом із внесеними змінами, визнаються судом помилковими, оскільки положення закону не мають зворотної дії в часі, не можуть врегульовувати відносини по здійсненню відшкодування, які вже є припинені та не є підставою виникнення нового обов`язку для Фонду виплатити суму у збільшеному розмірі.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

По аналогії з частиною третьою статті 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У статті 30 Закону "Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що вкладники набувають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в грошовій одиниці України з дня настання недоступності вкладів.

Відповідно до статті 1 вказаного закону, недоступність вкладів - це неможливість одержання вкладу вкладником відповідно до умов договору, яка настає з дня призначення ліквідатора банку - учасника (тимчасового учасника) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Сума, яка підлягає відшкодуванню вкладникам банку, визначена статтею 3 Закону.

В даному випадку обґрунтованою є позиція відповідача, що зобов`язання Фонду щодо гарантійного відшкодування повинно бути виконано таким чином і в такому розмірі, як це встановлено законодавством України і при цьому до відповідного зобов`язання і визначення його розміру застосовуються положення законодавства, яке діяло саме на момент виникнення зобов`язання.

Крім цього, доречними є посилання на рішення Конституційного суду України від 09.02.1999р. № 1-рп/99, згідно з яким надано офіційне тлумачення положень ст. 58 Конституції України та визначено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що вони (закони та нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність) стосуються людини і громадянина (фізичної особи).

В даному випадку збільшення розміру гарантованого відшкодування відповідно до внесених змін до статті 3 Закону "Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" не має прямого відношення до питань пом`якшення або скасування відповідальності фізичних осіб, а отже цей Закон не є виключенням зі сфери застосування статті 58 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене, суд визнає доведеним з боку відповідача факт правомірності його дій по виплаті позивачу відшкодування за вкладами у розмірі 50 000 гривень, у зв`язку з чим позовні вимоги про протиправність дій та як наслідок про зобов`язання виплатити кошти є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, ст. 105, 158-163 КАС України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.С. Винокуров

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі -30.04.2010.