Справа № 820/4819/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 р.Справа № 820/4819/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Бартош Н.С. , Бегунца А.О. ,

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 (повний текст складено 05.09.2018, головуючий суддя І інстанції Панченко О.В., м.Харків) по справі № 820/4819/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області), в якому просив:

- скасувати вимогу про сплату боргу №Ф- від 18.04.2018, рішення про застосування штрафних санкцій № від 18.04.2018, вимогу про сплату боргу №Ф-80197-17 від 04.06.2018 ГУ ДФС у Харківській області,

- стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді судового збору.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 задоволено частково адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 :

- скасовано вимогу про сплату боргу ГУ ДФС у Харківській області №Ф- від 18.04.2018;

- скасовано рішення про застосування штрафних санкцій ГУ ДФС у Харківській області № від 18.04.2018;

- в задоволені інших позовних вимог відмовлено;

- стягнуто з ГУ ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 704, 00 грн.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги мотивовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошено на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до наступного.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця 15.01.1997, перебуває на обліку в Східній ОДПІ м.Харкова, як платник ПДВ не реєструвався.

На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.41.1 ст.41, пп.61.1, 61.2 ст. 61, п.п.62.1.3 п.62.1 ст.62, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, ст.13 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнооов`язкове державне соціальне страхування", наказу ГУ ДФС у Харківській області №937 від 12.02.2018 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік, в період з 05.03.2018 по 27.03.2018 фахівцями контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017. (а.с.77-82)

За наслідками проведеної перевірки складено акт від 03.04.2018 №1203/20-40-13-15/. (а.с.11-33, 83-105), яким зафіксовано порушення позивачем:

- пп.177.2, 177.4, п.п.177.5.3 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податкового зобов`язання за ІV квартал 2015 року - І-ІІІ квартали 2016 року з податку на доходи фізичних осіб у сумі 34667,82 грн., в тому числі по звітних (податкових) періодах: за ІV квартал 2015 року на суму 8851,18 грн., за І-ІІІ квартали 2016 року на суму 25816,64 грн.;

- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого встановлено заниження сум страхових внесків від суми чистого доходу за 2015-2016 роки у сумі 50236,15 грн.,

- п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого не нараховано та не перераховано військовий збір з сум чистого оподаткованого доходу за ІV квартал 2015 року - І-ІІІ квартали 2016 року у сумі 2944,29 грн.

За наслідками розгляду вказаного акту перевірки податковим органом було прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 18.04.2018 №; (а.с.34, 108)

- податкове повідомлення-рішення від 18.04.2018 №; (а.с.35, 107)

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.04.2018 №Ф-, відповідно до якої позивачу нараховано недоїмку з єдиного соціального внеску в загальному розмірі 50236,15 грн.; (а.с.36, 109)

- рішення № від 18.04.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого позивачу нараховано штрафні санкції в розмірі11922,08 грн. (а.с.37-38, 110)

Позивачем було оскаржено зазначені рішення податкового органу в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 07.06.2018 №8173/Г/99-99-11-02-02-25 скаргу позивача було залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.04.2018 №Ф- та рішення № від 18.04.2018 про застосування штрафних санкцій залишено без змін. (а.с.41-43)

В подальшому ГУ ДФС у Харківській області 04.06.2018 було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-80197/17. (а.с.46)

Позивачем в межах цієї адміністративної справи № 820/4819/18 оскаржується лише вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.04.2018 №Ф-, рішення № від 18.04.2018 про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2018 № Ф-80197/17.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що безпідставне збільшення відповідачем чистого оподатковано доходу у ІV кв.2015 року та І-ІІІ кв.2016 року на загальну суму 196286,18 грн. тягне за собою безпідставне донарахування єдиного соціального внеску та застосування штрафних (фінансових), а тому позовні вимоги позивача щодо скасування вимоги про сплату боргу №Ф- від 18.04.2018 та скасування рішення про застосування штрафних санкцій № від 18.04.2018 підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про скасування вимоги про сплату боргу №Ф-80197-17 від 04.06.2018 суд першої інстанції вказав, що листом ГУ ДФС у Харківській області від 31.07.2018 №7877/ФОП/20-40-17-06-16 повідомлено про відкликання з 19.06.2018 вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-80197-17 від 04.06.2018 у зв`язку із оскарженням.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені положеннями Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнооов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2464).

Положеннями ст.4 Закону №2464 визначено осіб, які є платниками єдиного внеску.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно із ч.ч.2, 3, 11, 12 ст.9 Закону №2464 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках,передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Положеннямим ч.ч.1,2, 3, 4, п.3 ч.11, ч.16 ст.25 Закону №2464 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно з абз.2 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464-УІ базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок . Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках , передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.2.ч. З ст.9 Закону України № 2464-УІ).

Позивач - є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В ході перевірки ФО-П ОСОБА_1 встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 196 286,28 грн, який підлягає обкладенню податком на доходи з фізичних осіб.

Із матеріалів справи слідує, що ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність з оптової торгівлі квітами та рослинами (вид економічної діяльності - 46.22); з надання ландшафтних послуг (вид економічної діяльності - 81.30) з надання в оренду й експлуатацію власного або орендованого нерухомого майна (вид економічної діяльності - 68.20).

Позивачем з Харківською міською радою було укладено договори оренди земельних ділянок з цільовим призначенням «для будівництва та експлуатації та обслуговування будівель і споруд»:

- № НОМЕР_1 від 19.03.2012 про надання в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,2058 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3,

- №00538 від 19.03.2012 про надання в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,431 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

ФОП ОСОБА_1 здійснював сплату земельного податку на підставі щорічної податкової декларації на поточний рік, з розбивкою річної суми рівними, частками за місяцями.

Податковий орган, приймаючи оскаржувані в справі № 820/4819/18 позивачем рішення, виходив з того, що позивачем у ІV кварталі 2015 року - І-ІІІ кварталах 2016 року до складу витрат неправомірно включено орендну плату за землю в сумі 196286,18 грн., що на думку податкового органу призвело до заниження чистого оподаткованого доходу у ІV кварталі 2015 року на загальну суму 52860,37 грн. та у І-ІІІ кварталах 2016 року на загальну суму 143425,81 грн., чим порушено вимоги п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України.

Колегія суддів звертає увагу, що ФОП ОСОБА_1 оскаржено в судовому порядку податкове повідомлення-рішення від 18.04.2018 № та податкове повідомлення-рішення від 18.04.2018 №.

Вказані податкові повідомлення-рішення складені у зв`язку із порушенням позивачем пп.177.2, 177.4, п.п.177.5.3 п.177.5 ст.177 та п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, а саме щодо заниження позивачем суми податкового зобов`язання та не нарахування і не перерахування військового збору з сум чистого оподаткованого доходу.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2018, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2019, по справі №2040/5870/18 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень № від 18.04.2018 та № від 18.04.2018. (а.с.205-208, 233)

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що між сторонами виник спір з підстав законності визначення ФОП ОСОБА_1 чистого оподаткованого доходу, зокрема, щодо включення до складу витрат сум орендної плати за землю державної та комунальної власності.

При цьому, суди в адміністративній справі №2040/5870/18 прийшли до висновку, що з огляду на положення п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України відсутні правові підстави для включення фізичною особою-підприємцем до витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, сплачених сум обов`язкових платежів за користування наданими в оренду земельними ділянками державної і комунальної власності.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Зазначений перелік витрат є виключеним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що п.177.4 ст.177 ПК України не передбачено право суб`єкта господарювання включати до валових витрат та враховувати при визначенні доходу суми сплаченого податку за надані в оренду землі державної або комунальної власності.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.05.2018 року по справі №809/674/17

Таким чином, неправомірність включення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, сплачених сум орендної плати за договорами оренди землі, укладеними з Харківською міською радою вже встановлено судовими рішеннями.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Порушення позивачем п.177.4 ст.177 ПК України призвело до заниження загального оподатковуваного доходу на загальну суму 196 286,28 грн., чистого оподаткованого доходу на загальну суму 196 286,28 грн., податку на доходи з фізичних осіб у загальному розмірі 34 667,82 грн та заниження єдиного соціального внеску в сумі 50 236,15 грн.;

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача про доведеність факту вчинення позивачем пп.177.2, 177.4, п.п.177.5.3 п.177.5 ст.177 та п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми страхових внесків від суми чистого доходу за 2015-2016 роки та зазначає, що приймаючи вимогу від 18.04.2018 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 50 236,15 грн. та рішення № від 18.04.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 11 922,08 грн. відповідач діяв на підставі та у межах повноважень, визначених Законом.

Ці доводи спростовують висновки суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог позивача..

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення адміністративного позову прийняте з порушенням норм матеріального права та висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають обставинам справи, рішення суду в частині задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 по справі № 820/4819/18 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 по справі № 820/4819/18 - скасувати в частині задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування вимоги та рішення.

Прийняти в цій частині постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 по справі № 820/4819/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03 червня 2019 року.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.О. Бегунц