Справа № 826/14892/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 травня 2019 року № 826/14892/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва в порядку адміністративного судочинства України з позовом до Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві, в якому просила: - визнати бездіяльність Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві щодо нерозгляду заяви (повідомлення) про допомогу від домашнього насильства та вжиття заходів з попередження насильства в сім`ї згідно Закону України «Про запобігання дії домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017 ОСОБА_1 від 25.01.2018 та заяви (повідомлення) про допомогу від домашнього насильства (доповнення до заяви від 25.01.2018) від 22.02.2018 - протиправною; - зобов`язати Деснянське управління поліції ГУ НП у м. Києві розглянути заяву (повідомлення) ОСОБА_1 від 25.01.2018 про допомогу від домашнього насильства та вжиття заходів з попередження насильства в сім`ї згідно Закону України «Про запобігання дії домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017 та заяву (повідомлення) ОСОБА_1 від 22.02.2018 про допомогу від домашнього насильства (доповнення до заяви від 25.01.2018) - відповідно до Закону України «Про запобігання дії домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, про прийняття процесуального рішення щодо повідомлених фактів домашнього насильства повідомити ОСОБА_1 .

Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що колишній зять ОСОБА_2 щодо неї 24.01.2018 та 25.01.2018 застосував домашнє насильство, в зв`язку з чим позивач 25.01.2018 та 22.02.2018 (в доповнення до заяви від 25.01.2018) звернулась із заявою до відповідача про вжиття до ОСОБА_2 як кривдника, заходів, передбачених Законом України «Про запобігання та протидії домашньому насильству». Проте, 28.03.2018 позивач отримала лист від Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві №46 7899/123/49-2018 від 21.03.2018 «Про розгляд звернення», в якому зазначено, що у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення неможливо внести відповідну інформацію до єдиного реєстру досудових розслідувань. Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулась до суду із заявленим позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2018 відмовлено у відкритті провадження у справі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2018 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач - Деснянське управління поліції у м. Києві надало пояснення від 28.03.2019 №5507/125/49-2019, в яких заперечувало проти задоволення позовних вимог.

Зокрема, відповідач наголосив на тому, що заяви ОСОБА_3 розглянуті і надана відповідь від 03.03.2018. В той же час позивач просить визнати саме бездіяльність відповідача щодо розгляду її заяв.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, доводи та заперечення сторін, суд дійшов наступних висновків.

Визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства Закон України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються (пункт 5 частини першої статті 1 цього Закону).

Статтею 6 Закону визначені суб`єкти, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, серед яких, до інших органів та установ, на які покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, належать уповноважені підрозділи органів Національної поліції України (пункт 2 частини третьої статті 6).

За нормами частини першої статті 10 Закону до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать:

1) виявлення фактів домашнього насильства та своєчасне реагування на них;

2) прийом і розгляд заяв та повідомлень про вчинення домашнього насильства, у тому числі розгляд повідомлень, що надійшли до кол-центру з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей, вжиття заходів для його припинення та надання допомоги постраждалим особам з урахуванням результатів оцінки ризиків у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спільно з Національною поліцією України;

3) інформування постраждалих осіб про їхні права, заходи і соціальні послуги, якими вони можуть скористатися;

4) винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників;

5) взяття на профілактичний облік кривдників та проведення з ними профілактичної роботи в порядку, визначеному законодавством;

6) здійснення контролю за виконанням кривдниками спеціальних заходів протидії домашньому насильству протягом строку їх дії;

7) анулювання дозволів на право придбання, зберігання, носіння зброї та боєприпасів їх власникам у разі вчинення ними домашнього насильства, а також вилучення зброї та боєприпасів у порядку, визначеному законодавством;

8) взаємодія з іншими суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, відповідно до статті 15 цього Закону;

9) звітування центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, про результати здійснення повноважень у цій сфері у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі статтею 16 Закону Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

Реєстр ведеться з метою:

1) захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей;

2) попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі;

3) забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі;

4) надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі;

5) обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі;

6) координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі.

Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації.

Відомості про кривдника вносяться до Реєстру, зокрема, уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України.

Відомості про кривдника вносяться до Реєстру у разі наявності обґрунтованої підозри вчинення ним насильства, зокрема після підтвердження такого факту шляхом проведення перевірки відповідної інформації згідно з порядком взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, та/або порядком взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 19 цього Закону на виконання завдань у сфері запобігання домашньому насильству суб`єкти, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечують:

1) вивчення ситуації та збір згрупованих за статтю статистичних даних про факти домашнього насильства;

2) організацію і проведення галузевих та міжгалузевих досліджень стану, причин і передумов поширення домашнього насильства, ефективності законодавства у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та практики його застосування;

3) організацію і проведення серед населення, у тому числі серед дітей та молоді, інформаційних кампаній щодо запобігання та протидії домашньому насильству, роз`яснення його форм, проявів і наслідків;

4) розроблення та впровадження у навчальних закладах навчальних і виховних програм з питань запобігання та протидії домашньому насильству, у тому числі стосовно дітей;

5) залучення засобів масової інформації до проведення просвітницьких кампаній, спрямованих на виконання завдань у сфері запобігання домашньому насильству, зокрема формування небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед постраждалих дітей, усвідомлення необхідності невідкладного повідомлення про випадки домашнього насильства, зокрема до кол-центру з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей;

6) організацію та проведення спільних і спеціалізованих тренінгів та семінарів для фахівців, які працюють у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, а також для працівників правоохоронних органів і суддів.

Суб`єкти, що здійснюють заходи у сфері запобігання домашньому насильству, враховують природу домашнього насильства, його непропорційний вплив на жінок і чоловіків, зокрема на осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку, необхідність підтримки та захисту постраждалих осіб, наслідки домашнього насильства, що призводять до порушення прав людини.

У відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» ОСОБА_1 звернулась до Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві із заявою від 25.01.2018 та в доповнення із заявою від 22.02.2018 про вжиття заходів до колишнього зятя ОСОБА_2 , як кривдника, з метою протидії домашньому насильству.

У відповідь Деснянське управління поліції ГУ НП у місті Києві листом від 21.03.2018 №46/4899/125/49-2018 повідомило заявницю, що заява розглянута і у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення неможливо внести відповідну інформацію до єдиного реєстру досудових розслідувань. Як стверджувала позивач, звертаючись до органів Національної поліції із заяви від 25.01.2018 та 22.02.2018, вона не просила внести відомості про будь-яке кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, а просила розглянути її заяви та вжити заходів до кривдника ОСОБА_2 з метою припинення домашнього насильства.

Вирішуючи спір суд виходив з такого.

Відповідно до частини першої та другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказував на ту обставину, що позивач у своєму позові просить саме визнати протиправною бездіяльність відповідача з приводу розгляду її заяв від 25.01.2018 та 22.02.2018 та зобов`язати розглянути вказані заяви, в той час, як органами поліції заяви розглянуті і надана відповідь, а відтак, на переконання відповідача, ним не було допущено протиправної бездіяльності і, відповідно, позов не підлягає задоволенню.

Однак, суд частково не погоджується із відповідачем.

Дійсно, бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто відсутність будь-яких дій, які мав вчинити такий суб`єкт але не вчинив.

Відповідач розглянув заяви позивача від 25.01.2018 та 22.02.2018 та надав відповідь в листі від 21.03.2018 №46/4899/125/49-2018.

Тому протиправної бездіяльності з боку відповідача щодо розгляду заяв позивачки суд не вбачає, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Проте, вищенаведені положення Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» у випадках звернення до органів поліції із заявами щодо домашнього насильства зобов`язують відповідні органи для підтвердження факту домашнього насильства чи його спростування щонайменше здійснити перевірку відповідної інформації.

Матеріали справи не містять жодного доказу в підтвердження вжиття заходів з боку уповноважених органів Національної поліції України задля захисту заявниці від домашнього насильства.

За таких обставин, суд вважає за доцільне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 25.01.2018 та 22.02.2018.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням всього вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві задовольнити частково.

Зобов`язати Деснянське управління поліції ГУ НП у м. Києві повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 25.01.2018 та від 22.02.2018 про допомогу від домашнього насильства та вжиття заходів з попередження насильства в сім`ї згідно Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко