Справа № 826/4681/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 травня 2019 року № 826/4681/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., за участі секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Сабірова Р.Ф. (довіреність від 27.12.2017 року №05/ЦОУ), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особаНаціональної поліції України, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України
про визнання протиправними та скасування Наказів, зобов`язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної поліції України (далі також - відповідач, НП України), Голови Національної поліції України (далі також - Голова НП України), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі також - третя особа, Департамент, ДВБ НП України), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови НП України від 30.01.2018 року №111 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України» в частині притягнення начальника Департаменту вибухотехнічної служби НП України полковника поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови НП України від 27.02.2018 №166 о/с по особовому складу в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» начальника Департаменту вибухотехнічної служби полковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_5) з 28.02.2018 року;

- поновити полковника поліції ОСОБА_1 на посаді начальника Департаменту вибухотехнічної служби НП України з 28.02.2018 року;

- стягнути з НП України (вул. Богомольця, будинок 10, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 40108578) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.02.2018 року начальника Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції полковника поліції ОСОБА_1 ознайомлено з наказом Голови НП України від 30.01.2018 року №111 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України», згідно з яким полковника поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Голови НП України від 27.02.2018 року №166 о/с відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_5) начальника Департаменту вибухотехнічної служби з 28.02.2018 року, з виплатою компенсації за 05 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки і 02 доби додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році.

Зазначені накази позивач вважає протиправними у зв`язку з порушенням процедури їх прийняття та прийняттям без відповідних підстав. Так, позивачем зазначено, що наказ Голови НП України від 30.01.2018 року №111 прийнято на підставі висновків службового розслідування, водночас, позивача із матеріалами означеного службового розслідування та з його висновками не ознайомлено, на рапорти із проханнями про ознайомлення відповідачем 1 відповіді не надавалися. Крім іншого, позивач вважає, що Головою НП України пропущено строк накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 , оскільки обставини, за які притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності, відбувалися до 21.06.2017 року, в той час, як оскаржуваний наказ №111 прийнято 30.01.2018 року та реалізовано 27.02.2018 року шляхом прийняття оскаржуваного наказу №166 о/с, що є протиправним та не відповідає частині третій статті 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції.

Щодо порушення Дисциплінарного статуту, а саме статті 8, зокрема, на підставі якої прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, оформлене оскаржуваними наказами, позивачем зазначається, що законодавства останнім не порушено, оскільки, в межах наданих йому повноважень ним здійснювався належний контроль за виконанням службової дисципліни підлеглими, у випадках порушення підлеглими дисципліни, ним накладалися дисциплінарні стягнення; режиму секретності, обов`язку повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України посадових осіб, якими надано доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи, як зазначає позивач, ним не порушено.

Також, позивачем запевнено, що вимог пункту 1-3 Порядку використання і зберігання транспортних засобів НП України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2017 року №757, не порушував, а саме не використовував транспортні засоби в особистих інтересах, як і не порушувалися вимоги порядку зберігання та експлуатації службового автотранспорту.

Як зазначено позивачем, усі плани у Департаменті вибухотехнічної служби НП України (далі також - ДВТС НП України) заповнювалися та виконувалися відповідальними посадовими особами Департаменту у відповідності до вимог Інструкції з організації планування в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 24.12.2015 року №202, з огляду на що, вказані в оскаржуваному наказі від 30.01.2018 року №111 пункти цієї Інструкції (підпункт 6 пункту 2 розділу 3; пункт 2 розділу 8), ним не порушувалися.

Крім іншого, позивач вважає, що ним не порушувався пункт 2 наказу Національної поліції України від 31.01.2017 року №78 «Про питання централізованого ресурсного забезпечення органів і підрозділів Національної поліції України», оскільки останнім не організовувалися, не проводилися будь-які закупівлі товарів, не здійснювалося впливу на результати закупівель, оскільки його не наділено такими повноваженнями; особисто або в змові з іншими особами, вказаних дій не вчинялося, як і не вчинялося дій, спрямованих на отримання неправомірної вигоди від працівників Департаменту та територіальних підрозділів вибухотехнічної служби.

Позивачем також наголошується, що відповідний вирок суду, яким би підтверджувалися такі дії позивача, відсутній.

ОСОБА_1 також вказано, що ним не порушувалися вимоги пункту 13 розділу 3 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року, підпункту 24 пункту 14 розділу 2 Інструкції з Діловодства в системі НП України від 20.05.2016 року №414, підпунктів 1 та 9 пункту 4 розділу 5 Положення про Департамент вибухотехнічної служби НП України, затвердженого наказом НП України від 26.08.2016 року №760.

Порушення процедури позивач вбачає у тому, що перед накладення дисциплінарного стягнення на останнього, в порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 14 Дисциплінарного статуту, пояснення у позивача відповідачем не відібрано.

Також, на думку ОСОБА_1 , відповідачем під час застосування дисциплінарного стягнення до позивача не враховано частини десятої статті 14 Дисциплінарного статуту НП, а саме, тяжкості проступку, обставин, за яких його скоєно, заподіяної шкоди, попередньої поведінки особи, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації ОСОБА_1 тощо.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів.

Ухвалю Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 23.04.2018 року. Ухвалено розглянути клопотання про витребування доказів у підготовчому засіданні.

У підготовче засідання 23.04.2018 року з`явилися представники сторін.

Під час підготовчого засідання представником позивача уточнено, що позов заявлено до одного відповідача - Національної поліції України.

У підготовчому засіданні судом долучено до матеріалів справи відзив відповідача на позовну заяву, розглянуто клопотання позивача та відповідача про витребування доказів, які ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2018 року задоволено судом.

Задовольняючи клопотання позивача, судом ухвалено витребувати: 1) у Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, будинок 10, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 40108578): інформацію про те, чи належить до компетенції начальника Департаменту НП України (зокрема, Департаменту вибухотехнічної служби НП) призначати на посади неатестованих працівників в підпорядкований йому підрозділ; засвідчену належним чином копію службової картки полковника поліції ОСОБА_1 ; засвідчені належним чином копії наказів (витяги з наказів) Голови НП України, Міністра внутрішніх справ про присвоєння спеціальних звань ОСОБА_1 ; 2) у Департаменту документального забезпечення Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, будинок 10, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 40108578): засвідчені належним чином витяги з наказів про направлення начальника Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України ОСОБА_1 у відрядження (як міжнародні, так і внутрішньодержавні) у період з 01.01.2016 року по 01.01.2018 року; засвідчені належним: чином копії посвідчень про відрядження та карток АІС «Відрядження», які видавались/заповнювались ОСОБА_4 для його відряджень у період з 01.01.2016 року по 01.01.2018 року; 3) у Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (далі також - ДУ «ЦОП НПУ») (вул. Академіка Богомольця, будинок 10, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 40108981): інформацію про те, чи виявились під час такої перевірки (аудиту) факти фіктивних поставок товарів на проведення ремонту в приміщенні Департаменту вибухотехнічної служби НП України (вул. Велика Кільцева, 4, м. Київ); інформацію про нормативно-правове регулювання (вказати нормативно-правові акти, внутрішні акти, накази, положення тощо) порядку використання і зберігання транспортних засобів НП України, підрозділів НП України, в тому числі позагаражного зберігання транспортних засобів у період з 01.01.2016 року по 01.01.2018 року; інформацію про те, чи зберігаються в Центрі обслуговування підрозділів НП України рапорти керівників структурних підрозділів НП України щодо позагаражного зберігання транспортних засобів у період з 01.01.2016 року по 01.01.2018 року.

Задовольняючи клопотання представника НП України про витребування доказів судом ухвалено витребувати у Генеральної прокуратури України копію висновку та матеріалів службового розслідування, проведеного Національною поліцією України за фактами перевірки відомостей, викладених у листі Генеральної прокуратури України щодо неправомірних дій поліцейського Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України ОСОБА_1 .

З огляду на задоволення клопотань про витребування доказів, судом оголошено перерву у підготовчому засіданні 07.06.2018 року.

Через канцелярію суду 29.05.2018 року позивачем подано відповідь на відзив, заяву про виклик свідків та заяву про уточнення позовних вимог.

У підготовче засідання 07.06.2018 року прибули представники сторін.

Судом долучено до матеріалів справи письмові докази, подані Національною поліцією України та, з огляду на те, що відповідачем долучено не усі витребувані докази, судом відкладено розгляд справи до 18.07.2018 року.

У підготовче засідання 18.07.2018 року прибули позивач, його представник та представник відповідача.

Судом повідомлено, що ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Донця В.А. передано адміністративну справу №826/5757/18 для вирішення питання щодо об`єднання адміністративних справ №826/4681/18 та №826/5757/18 в одне провадження в межах вирішення клопотання Національної поліції України про об`єднання справ.

Враховуючи викладене, судом поставлено на обговорення питання щодо об`єднання адміністративних справ №826/4681/18 та №826/5757/18 в одне провадження.

Представником Національної поліції України підтримано клопотання про об`єднання адміністративних справ №826/4681/18 та №826/5757/18 за позовними заявами ОСОБА_1 до Національної поліції України в одне провадження.

В обґрунтування клопотання представником Національної поліції України зазначено, що відповідачем у вказаних справах є Національна поліція України, а їх предмети пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами. З огляду на те, що провадження у справі №826/4681/18 відкрито раніше, ніж у справі №826/5757/18, представник відповідача просить суд у складі судді Маруліної Л.О., об`єднати вказані адміністративні справи в одне провадження під єдиним номером №826/4681/18.

Представник позивача поклався на розсуд суду.

Вирішуючи питання об`єднання справ в одне провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої-третьої, сьомої, восьмої, десятої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Про об`єднання справ в одне провадження або роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.

Справи, що перебувають у провадженні адміністративного суду, в разі об`єднання їх в одне провадження, передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі.

Справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають. Дослідивши матеріали обох справ у межах вирішення клопотання про об`єднання справ, судом встановлено, що в адміністративних справах №826/4681/18 та №826/5757/18 позивачем заявлено вимоги до того самого відповідача - Національної поліції України.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказом Голови НП України від 30.11.2017 року №1235 призначено службове розслідування відносно ОСОБА_1 , термін проведення якого закінчився 30.01.2018 року. За результатами проведення службового розслідування комісією складено висновок.

Засобами електронного зв`язку, поштового зв`язку та через канцелярію суду ОСОБА_1 подано рапорти Голові НП України з проханням надати для ознайомлення висновок службового розслідування, проведеного на підставі наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235 та матеріали службового розслідування.

Так, позивачем вказано, що відповідачем порушено п`ятнадцятиденний термін розгляду рапортів, чим допущено протиправну бездіяльність. Крім іншого, у листі - відповіді від 27.02.2018 року на рапорт позивача останньому відмовлено у ознайомленні з матеріалами та висновком службового розслідування та повідомлено про направлення висновку та матеріалів службового розслідування до Генеральної прокуратури України.

Позивач вважає відмову у ознайомленні останнього із висновком та матеріалами службового розслідування протиправною, оскільки таким чином, відповідачем порушено вимоги пункту 6.2.2, підпункт 6.3.5 пункту 6.3, пункти 9.1, 9.4 тощо Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 12.03.2013 року №230.

Щодо предмету позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви у справі №826/5757/18 позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність НП України щодо не розгляду у терміни, передбачені законодавством, рапортів ОСОБА_1 від 02.02.2018 року щодо надання йому для ознайомлення матеріалів службового розслідування та висновку службового розслідування, проведеного на підставі наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235;

- визнати протиправними дії НП України щодо ненадання для ознайомлення ОСОБА_1 матеріалів службового розслідування та висновку службового розслідування, проведеного на підставі наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235 за його рапортами від 02.02.2018 року;

- зобов`язати Голову НП України, інших уповноважених осіб (членів комісії, інших осіб) надати ОСОБА_1 для ознайомлення висновок (копію висновку) службового розслідування та матеріали (копії матеріалів) службового розслідування, що проведене на підставі наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235 в частині, що його стосується.

Так, на підставі висновку вказаного службового розслідування Головою НП України прийнято накази від 30.01.2018 року №111 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України» та від 27.02.2018 №166 о/с по особовому складу в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» начальника Департаменту вибухотехнічної служби полковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_5) з 28.02.2018 року.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 у справі №826/4681/18 позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови НП України від 30.01.2018 року №111 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України» в частині притягнення начальника Департаменту вибухотехнічної служби НП України полковника поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови НП України від 27.02.2018 №166 о/с по особовому складу в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» начальника Департаменту вибухотехнічної служби полковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_5) з 28.02.2018 року;

- поновити полковника поліції ОСОБА_1 на посаді начальника Департаменту вибухотехнічної служби НП України з 28.02.2018 року;

- стягнути з НП України (вул. Богомольця, будинок 10, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 40108578) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Отже, суд дійшов висновку, про наявність обґрунтованих підстав для задоволення заявленого відповідачем клопотання, оскільки позовні вимоги у справах №826/5757/18 та №826/4681/18 пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами.

Враховуючи вищевикладене, та підставу, що провадження у справі №826/4681/18 відкрито ухвалою суду раніше, ніж у справі №826/5757/18, судом вирішено об`єднати в одне провадження адміністративні справи №826/4681/18 та №826/5757/18 для подальшого спільного розгляду у межах об`єднаної адміністративної справи №826/4681/18.

У підготовчому засіданні 18.07.2018 року судом оголошено про надходження заяви позивача про виклик свідків.

Представником позивача заяву про виклик свідків підтримано. В обґрунтування заяви зазначено, що з огляду на те, що відповідач посилається у відзиві на позовну заяву на пояснення конкретних осіб, вважає за доцільне у якості свідків викликати осіб, а саме: працівника Департаменту вибухотехнічної служби НП України (далі також - ДВТС НП України) майора поліції Суслова Дмитра Сергійовича, який може повідомити обставини щодо планування роботи в ДВТС НП України, анонімного повідомлення на урядову лінію, призначення ОСОБА_6 на посаду; провідного інспектора Департаменту вибухотехнічної служби НП України ОСОБА_7 , який може повідомити обставини щодо порядку планування роботи, документування у ДВТС НП України; завідувача сектору документального забезпечення Департаменту вибухотехнічної служби НП України ОСОБА_8 , який може повідомити обставини щодо порядку планування роботи у ДВТС НП України, анонімного повідомлення на урядову лінію; заступника начальника відділу забезпечення Департаменту вибухотехнічної служби НП України ОСОБА_30 , який може повідомити обставини щодо порядку зберігання вибухових матеріалів; головного спеціаліста - вибухотехніка Департаменту вибухотехнічної служби НП України ОСОБА_29, який може повідомити обставини щодо зберігання автотранспорту; старшого інспектора з особливих доручень з кадрового забезпечення Департаменту вибухотехнічної служби НП України ОСОБА_10 , яка може повідомити обставини щодо зберігання автомобілів, призначення ОСОБА_6 на посаду; працівника Департаменту вибухотехнічної служби НП України ОСОБА_6, який може повідомити обставини щодо зберігання автомобілів, призначення його на посаду; начальника вибухотехнічного відділу ГУ НП в Чернігівській ОСОБА_11 , який може повідомити обставини щодо призначення ОСОБА_6 на посаду.

Заслухавши думку представника відповідача, який проти заяви про виклик свідків заперечував, судом, дослідивши матеріали справи, заяву про виклик свідків задоволено у зв`язку з її обґрунтованістю.

У підготовчому засіданні 18.07.2018 року, зокрема, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України.

У зв`язку з залученням до участі у справі третьої особи, судом оголошено про відкладення підготовчого засідання до 31.08.2018 року.

Через канцелярію суду 25.07.2018 року відповідачем подано заперечення.

Через канцелярію суду 03.08.2018 року третьою особою подано пояснення на позов.

Не надання позивачу для ознайомлення матеріалів службового розсування обґрунтовується третьою особою частиною першою статті 222 Кримінального процесуального кодексу України та частиною другою статті 387 Кримінального кодексу України, за змістом яких без письмового дозволу слідчого або прокурора не можуть розголошуватися відомості досудового розслідування, якими є висновок та матеріали службового розслідування, призначеного наказом Голови НП України від 30.11.2017 року №1235.

Третьою особою зазначено, що оскільки під час проведення службового розслідування в діях окремих працівників Департаменту вибухотехнічної служби НП України встановлено наявність ознак кримінального правопорушення, відповідно до вимог пункту 6.2.2. Інструкції № 230 та на виконання листа Генеральної прокуратури України від 24.11.2017 року № 07/1/2-19336-17, висновок службового розслідування разом з матеріалами направлено до Генеральної прокуратури України для прийняття рішення в рамках досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0001981. Вказані матеріали службового розслідування слідчим в особливо важливих справах управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України Козіцьким О.С. приєднано до матеріалів кримінального провадження №0001981.

Таким чином Департамент внутрішньої безпеки НП України позбавлено можливості розголошувати відомості, що становлять таємницю досудового розслідування у кримінальному провадженні, а інформація, викладена в матеріалах указаного службового розслідування, підлягала розголошенню лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Враховуючи викладене, третя особа просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Через канцелярію суду 06.08.2018 року представником позивача подано клопотання про приєднання доказів.

Через канцелярію суду 27.08.2018 року представником відповідача подано заяву про виклик свідків, яку обґрунтовано тим, що під час проведення службового розслідування комісією встановлено, що начальником Департаменту вибухотехнічної служби НП України ОСОБА_1 в 2016-2017 роках незаконно організовано щомісячне примусове стягнення грошових коштів з працівників Департаменту та територіальних підрозділів вибухотехнічної служби від 500 до 1000 грн. нібито для проведення ремонтних робіт у службових приміщеннях ДВТС НП України. Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд викликати та допитати в якості свідків: старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Департаменту вибухотехнічної служби НП України ОСОБА_31, яким може бути підтверджено обставини щодо організації ОСОБА_1 незаконного примусового збору коштів з працівників територіальних органів вибухотехнічної служби НП України; старшого інспектора з особливих доручень - вибухотехніка Департаменту вибухотехнічної служби НП України ОСОБА_13 , яким може бути підтверджено обставини щодо організації ОСОБА_1 незаконного примусового збору коштів з працівників Департаменту вибухотехнічної служби НП України; головного спеціаліста-вибухотехніка Департаменту вибухотехнічної служби НП України ОСОБА_32 , яким може бути підтверджено обставини щодо незаконного примусового збору ОСОБА_1 коштів з працівників Департаменту вибухотехнічної служби НП України, які їм додатково нараховувалися в якості премії; тимчасового виконуючого обов`язки начальника вибухотехнічного відділу ГУ НП в Київській області ОСОБА_33, яким може бути підтверджено обставини щодо організації ОСОБА_1 закупівлі без нагальної потреби в примусовому порядку територіальними органами вибухотехнічної служби Національної поліції електричних ініціаторів (картриджів) до гідроруйнувачів безвідкатної дії «ABL-1000», обставини щодо організації ОСОБА_1 незаконного примусового збору коштів з працівників Департаменту вибухотехнічної служби НП України.

У підготовче засідання 31.08.2019 року прибули позивач, представники позивача та відповідача. Третьою особою, належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, участь уповноваженого представника не забезпечено.

У підготовчому засіданні 31.08.2019 року судом розглянуто та задоволено клопотання відповідача від 27.08.2018 року про виклик свідків.

Судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 28.11.2018 року.

Через канцелярію суду 19.10.2018 року представником позивача подано клопотання про приєднання доказів.

Через канцелярію суду 26.11.2018 року представником відповідача подано заяву про виклик свідків, в якій просить суд просить викликати та допитати у якості свідків: провідного інженера Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» ОСОБА_15 , яким може бути підтверджено обставини проведення ремонту в приміщення Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України починаючи з 2016 року силами Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» за бюджетні кошти; заступника начальника управління вибухобезпеки - начальника відділу спеціальної підготовки та кінологічного забезпечення ДВТС НП України ОСОБА_16 , якою може бути підтверджено обставини щодо незаконного примусового збору ОСОБА_1 коштів з працівників ДВТС, які їм додатково нараховувалися в якості премії.

У підготовче засідання 28.11.2018 року прибули позивач та представники сторін.

Судом оголошено про надходження клопотання відповідача від 26.11.2018 року про виклик свідків. За результатами розгляду, клопотання в частині допиту в якості свідка заступника начальника управління вибухобезпеки - начальника відділу спеціальної підготовки та кінологічного забезпечення ДВТС НП України ОСОБА_16 задоволено, в іншій частині - відмовлено.

Після розгляду клопотань сторін, судом оголошено про відкладення судового засідання до 24.01.2019 року.

У підготовче засідання 24.01.2019 року прибули позивач, представники сторін.

Судом поставлено на обговорення питання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Сторони проти закриття підготовчого провадження не заперечували.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2019 року підготовче провадження закрито, судовий розгляд справи по суті призначено на 06.02.2019 року.

Через канцелярію суду 05.02.2019 року представником відповідача подано клопотання про долучення письмових доказів.

У судове засідання 06.02.2019 року прибули позивач та представники сторін.

Судом оголошено про початок розгляду справи по суті та, заслухавши представника позивача, оголошено перерву у судовому засіданні на стадії вступного слова представника позивача до 22.03.2019 року.

У судове засідання 22.03.2019 року прибули позивач, його представник та представник відповідача. Третьою особою, належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, участь уповноваженого представника не забезпечено, заяв, клопотань не подано.

Судом ухвалено проводити судове засідання за даної явки.

Судом заслухано вступне слово представника позивача та оголошено перерву на стадії запитань представника відповідача до представника позивача у межах доповіді вступного слова останнього до 27.03.2019 року.

У судове засідання 27.03.2019 року прибули позивач та представники сторін.

Судом оголошено про вступне слово відповідача.

Представником відповідача позовні вимоги не підтримано, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

Наказом НП України від 30.11.2017 року №1235 призначено службове розслідування за інформацією, викладеною у листі Генеральної прокуратури України від 24.11.2017 року №07/1/2-19336-117 щодо неправомірних дій окремих поліцейських Департаменту вибухотехнічної служби НП України, відповідно до змісту якого Управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001981, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 21.06.2017 року щодо зловживання службовим становищем окремими працівниками Департаменту вибухотехнічної служби НП України за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України, а також за фактом пропозиції неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище за частиною третьою статті 369 Кримінального кодексу України.

За вказаною підставою на виконання наказу НП України від 30.11.2017 року №1235 проведено службове розслідування, матеріали та висновки якого направлено до управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України.

У результаті проведення службового розслідування комісією НП України не тільки частково підтверджено обставини, зазначені у листі Генеральної прокуратури, а й додатково встановлено порушення працівниками ДВТС (зокрема, позивачем) службової дисципліни та виявлено в їх діях ознаки кримінальних правопорушень, які підтверджено допитами працівників ДВТС, які містяться у матеріалах службового розслідування.

З огляду на встановлені порушення законодавства України, а саме Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про державну таємницю», Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939 дск, Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2017 року №757 та ін., наказом Голови НП України від 30.01.2018 року №111 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України», полковника поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Голови НП України від 27.02.2018 року №166 о/с відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_5) начальника Департаменту вибухотехнічної служби з 28.02.2018 року.

З огляду на викладене, представником відповідача зазначено, що процедури прийняття відповідних оскаржуваних наказів не порушено, з огляду на що, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо розгляду рапортів позивача про надання матеріалів та висновку службового розслідування для ознайомлення від 02.02.2018 року, які відповідачем отримано 02.02.2019 року та 09.02.2019 року, представником зазначено, що позивач звернувся із цими рапортами до Голови НП України, водночас, основним виконавцем службового розслідування є Департамент внутрішньої безпеки НП України. Так, з метою належного розгляду рапортів позивача, НП України доручено Департаменту внутрішньої безпеки здійснити їх розгляд, на що останнім запропоновано позивачу звернутися до Генеральної прокуратури України, оскільки матеріали та висновок службового розслідування передано до Генеральної прокуратури України.

Таким чином, представником відповідачі зазначено, що НП України не уповноважено у цьому випадку ознайомлювати позивача із матеріалами та висновком службового розслідування, з огляду на що, позовні вимоги в частині визнання бездіяльності НП України щодо не розгляду у терміни, передбачені законодавством, рапортів позивача від 02.02.2018 року щодо надання йому для ознайомлення матеріалів службового розслідування та висновку службового розслідування; визнання протиправними дії НП України щодо ненадання для ознайомлення позивача матеріалів службового розслідування та висновку службового розслідування та зобов`язання Голову НП України, інших уповноважених осіб (членів комісії, інших осіб) надати позивачу для ознайомлення матеріали та висновок службового розслідування задоволенню не підлягають.

Заслухавши вступне слово представника відповідача, судом оголошено перерву на цій стадії до 01.04.2019 року.

У судове засідання 01.04.2019 року прибули позивач та представники сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 209 КАС України учасниками справи поставлено питання один одному стосовно предмету спору, після чого судом оголошено перерву до 19.04.2019 року.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, справи призначені до розгляду на 19.04.2019 року знято з розгляду.

У відповідності до статті 124 КАС України, судом повідомлено сторін у справі про призначення наступної дати судового засідання на 08.05.2019 року.

У судове засідання 08.05.2019 року прибули учасники справи.

Згідно зі статтею 211 КАС України оголошено стадію дослідження доказів. Під час дослідження доказів учасниками надавалися відповідні пояснення.

Дослідивши письмові докази, судом оголошено перерву у судовому засіданні до 20.05.2019 року.

У судове засідання 20.05.2019 року прибули позивач та представник відповідача. Третьою особою, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, явку уповноваженої особи не забезпечено.

Відповідно до частини третьої статті 243 КАС України у відкритому судовому засіданні 20.05.2019 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , полковник поліції, начальник Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України. За матеріалами особової справи значиться, що за період служби у Національній поліції до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Старшим слідчим в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України О.В. Неділько (далі також - старший слідчий ГП України) Голові НП України Князєву С.М. направлено лист від 24.11.2017 року №07/1/2-19336-17 щодо проведення службового розслідування (далі також - лист ГП України).

Із змісту листа ГП України встановлено, що управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001981, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2017 року щодо зловживання службовим становищем окремими працівниками Департаменту вибухотехнічної служби НП України з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе та юридичної особи, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України, а також за фактом пропозиції неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище за частиною третьою статті 369 Кримінального кодексу України.

Суд зауважує, що під «окремими працівниками Департаменту вибухотехнічної служби НП України» розуміється, зокрема, позивач - ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 40, 93 Кримінального процесуального кодексу України, пунктом 2.2.2. «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року №230, старший слідчий ГП України просить:

1. провести повне та об`єктивне службове розслідування за фактом законності дій працівників Департаменту вибухотехнічної служби НП України та його структурних підрозділів під час проведення (вказаних у листі) закупівль;

2. провести повне та об`єктивне службове розслідування щодо законності дій службових осіб НП України, ДВТС НП України та його структурних підрозділів за вищевказаними фактами;

3. встановити інші факти протиправної діяльності працівників вибухотехнічної служби НП України та інших причетних осіб.

Наказом Голови НП України від 30.11.2017 року №1235 (далі також - наказ від 30.11.2017 року №1235) з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки відомостей, викладених у листі ГП України від 24.11.2017 року №07/1/2-19336-17 щодо неправомірних дій окремих поліцейських ДВТС НП України, пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 2.5 та 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року №230, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року №541/23073, призначено за вказаним фактом службове розслідування, яке доручено комісії, головою якої призначено полковника поліції Дегтяренка Ростислава Валерійовича, начальника управління ДВТС. Пунктом 3 цього наказу відповідно до статті 17 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV, статті 70 Закону України «Про Національну поліцію» та статті 46 Кодексу законів про працю України на час проведення службового розслідування відсторонено від виконання службових обов`язків (роботи): начальника ДВТС полковника поліції ОСОБА_1, та ін.

Відповідно до Доповідної записки голови комісії від 29.12.2017 року №11661/4215/2017 у ході службового розслідування, яке призначено на підставі наказу від 30.11.2017 року №1235, комісією виявлено численні порушення у сфері службової діяльності окремими працівниками ДВТС НП України, які необхідно дослідити в рамках вказаного службового розслідування. На підставі пункту 5.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року №230 головою комісії порушено клопотання про продовження строку проведення службового розслідування на один місяць.

Наказом Голови НП України від 29.12.2017 року №1343 продовжено строк проведення службового розслідування на один місяць.

30.01.2018 року Головою НП України затверджено висновок службового розслідування за фактами перевірки відомостей, викладених у листі Генеральної прокуратури України щодо неправомірних дій окремих поліцейських Департаменту вибухотехнічної служби НП України.

Наказом Голови НП України від 30.01.2018 року №111 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України» (далі також - наказ від 30.01.2018 року №111) полковника поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог частини першої статті 8, пунктів 1,2 частини першої статті 18, Присяги працівника поліції, затвердженою статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-ІV, абзацу 5 частини першої статті 28 Закону України «Про державну таємницю», пунктів 116, 696, 697 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939-дск, пунктів 1-3 розділу ІІІ Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2017 року №757, пункту 13 розділу ІІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1377, підпункту 6 пункту 2 розділу ІІІ, пункту 2 розділу VIII Інструкції із організації планування в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 24.12.2015 року №202, доручення Національної поліції України від 18.04.2016 року №4205/01/13-2016 «Про забезпечення дотримання вимог законодавства в сфері охорони державної таємниці працівниками поліції у зв`язку з їх виїздом до іноземної держави», пункту 2 наказу Національної поліції України від 31.01.2017 року №78 «Про питання централізованого ресурсного забезпечення органів і підрозділів Національної поліції України», підпунктів 1, 9 пункту 4 розділу V Положення про Департамент вибухотехнічної служби Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 25.08.2016 року №760, підпункту 24 пункту 14 розділу ІІ Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 20.05.2016 року №414.

Наказом Голови НП України від 27.02.2018 року №166 о/с відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_5) начальника Департаменту вибухотехнічної служби з 28.02.2018 року, з виплатою компенсації за 05 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки і 02 доби додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році.

02.02.2018 року ОСОБА_1 складено рапорт на ім`я Голови НП України про надання для ознайомлення висновку службового розслідування та матеріали, зібрані в процесі його проведення, один примірник якого позивачем направлено поштовим зв`язком, другий примірник направлено електронною поштою.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення рапорт від 02.02.2018 року отримано уповноваженою особою відповідача 05.02.2018 року.

Електронний лист - 02.02.2018 року.

Відповідно до супровідного листа заступника начальника майора поліції В.М. Ценова від 21.02.2018 року №1450/4213/0318 на виконання листа ГП України від 24.11.2017 року №07/1/2-19336-17 слідчому другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки ГП України Козіцькому О.С. повідомлено про проведене службове розслідування та про притягнення працівників поліції до дисциплінарної відповідальності за результатами цього службового розслідування; надіслано матеріали службового розслідування для розгляду та прийняття рішення в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0001981 від 21.06.2017 року за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 364, частиною третьою статті 369 Кримінального кодексу України.

Листом Департаменту внутрішньої безпеки НП України від 27.02.2018 року №1652/42-15/01/2018 ОСОБА_1 проінформовано, що матеріали службового розслідування разом із висновком направлено до Генеральної прокуратури України, для ознайомлення із матеріалами службового розслідування порадили позивачу звернутися до Генеральної прокуратури України.

Вважаючи накази від 30.01.2018 року №111 та від 27.02.2018 року №166 о/с протиправними та такими, що підлягають скасуванню, при цьому, дії відповідачів щодо не ознайомлення із висновками та матеріалами службового розслідування порушенням процедури його проведення та безпосередньо прав позивача, останній звернувся до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та заперечення, пояснення третьої особи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 23.12.2015 року №901-VIII «Про Національну поліцію» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон України «Про Національну поліцію»), Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (із змінами і доповненнями) (далі також - Дисциплінарний статут, Статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.03.2013 року №230 (далі також - Інструкція №230), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за № 541/23073 та ін.

Суд застосовує норми матеріального права у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (проведення службового розслідування та реалізації дисциплінарного стягнення).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до абзацу 1 преамбули Дисциплінарного статуту цей Статут визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Згідно з статтею 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Частиною сьомою статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Частинами першою, другою статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Згідно з частиною четвертою статті 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 1.1 Розділу І Інструкції №230 ця Інструкція визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі також - особи РНС) у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Згідно з пунктом 1.2 Розділу І Інструкції №230 службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з`ясування інших обставин.

Пунктом 2.1. Розділу ІІ Інструкції №230 встановлено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до підпункту 2.2.2. пункту 2.2. Розділу ІІ Інструкції №230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення.

Так, старшим слідчим ГП України листом від 24.11.2017 року №07/1/2-19336-17 щодо проведення службового розслідування повідомлено Голові НП України Князєву С.М. про те, що управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001981, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2017 року щодо зловживання службовим становищем окремими працівниками Департаменту вибухотехнічної служби НП України з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе та юридичної особи, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України, а також за фактом пропозиції неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище за частиною третьою статті 369 Кримінального кодексу України.

Керуючись статтями 40, 93 Кримінального процесуального кодексу України, пунктом 2.2.2. «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року №230, старший слідчий ГП України просить:

1. провести повне та об`єктивне службове розслідування за фактом законності дій працівників Департаменту вибухотехнічної служби НП України та його структурних підрозділів під час проведення (вказаних у листі) закупівель;

2. провести повне та об`єктивне службове розслідування щодо законності дій службових осіб НП України, ДВТС НП України та його структурних підрозділів за вищевказаними фактами;

3. встановити інші факти протиправної діяльності працівників вибухотехнічної служби НП України та інших причетних осіб.

Із змісту листа від 24.11.2017 року №07/1/2-19336-17 встановлено, що старшим слідчим ГП України обґрунтовано необхідність проведення службового розслідування з метою підтвердження обставин, встановлених досудових розслідуванням у межах кримінального провадження №0001981, що кореспондується із пунктами 1, 2 прохальної частини вказаного листа: « 1. провести повне та об`єктивне службове розслідування за фактом законності дій працівників Департаменту вибухотехнічної служби НП України та його структурних підрозділів під час проведення (вказаних у листі) закупівель» та «2. провести повне та об`єктивне службове розслідування щодо законності дій службових осіб НП України, ДВТС НП України та його структурних підрозділів за вищевказаними фактами», в той час, як жодних підстав для призначення та проведення відповідачем службового розслідування на виконання пункту 3 прохальної частини листа: «встановити інші факти протиправної діяльності працівників вибухотехнічної служби НП України та інших причетних осіб» старшим слідчим ГП України не вказано та не обґрунтовано такої необхідності.

Згідно з пунктами 2.5. та 2.6. Розділу ІІ Інструкції №230 підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Абзацами 1,2 пункту 3.1 Розділу ІІІ Інструкції №230 визначено, що Міністр внутрішніх справ України має право призначати службові розслідування за всіма підставами та відносно всіх осіб РНС.

Інші начальники мають право призначати службове розслідування відносно осіб РНС, якщо Міністром внутрішніх справ України їм надано повноваження накладати на цих осіб РНС дисциплінарні стягнення.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підставі листа старшого слідчого ГП України від 24.11.2017 року №07/1/2-19336-17, направленому Голові НП України ОСОБА_17 відповідно до підпункту 2.2.2. пункту 2.2. Розділу ІІ Інструкції №230, статей 40, 93 Кримінального процесуального кодексу України, наказом Голови НП України від 30.11.2017 року №1235 з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки відомостей, викладених у листі ГП України, щодо встановлених досудовим розслідуванням №0001981 стосовно зловживання службовим становищем окремими працівниками ДВТС НП України на підставі пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 2.5 та 2.6 Інструкції №230 призначено за вказаним фактом службове розслідування, яке доручено комісії, головою якої призначено полковника поліції Дегтяренко Ростислава Валерійовича, начальника управління ДВТС.

Отже, із змісту наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235 про призначення службового розслідування встановлено, що службове розслідування призначено відповідно до підпункту 2.2.2. пункту 2.2. Розділу ІІ Інструкції №230, в той час, як підстави проведення службового розслідування з метою «встановлення інших фактів протиправної діяльності працівників вибухотехнічної служби НП України та інших причетних осіб», які не стосуються досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001981 відповідачем не зазначено, що свідчить про порушення відповідачем порядку призначення службового розслідування в частині визначення підстав його проведення.

Пунктами 3.2. та 3.3. Розділу ІІІ Інструкції №230 регламентовано, що службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії.

Проведення службового розслідування доручається працівникам підрозділів внутрішньої безпеки, інспекції з особового складу підрозділів кадрового забезпечення, а якщо такі підрозділи не передбачені штатним розписом, уповноважені на те начальники доручають проведення службових розслідувань найбільш досвідченим працівникам, здатним усебічно вивчити обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, та зробити об`єктивні висновки.

Відповідно до пункту 4.2. Розділу IV Інструкції №230 до проведення службових розслідувань за всіма підставами, визначеними цією Інструкцією, за рішенням уповноважених службових осіб можуть залучатися працівники підрозділів внутрішньої безпеки.

Згідно з підпунктом 4.4.1. пункту 4.4. Розділу IV Інструкції №230 за рішенням уповноваженого начальника працівники управління (відділів, секторів) інспекції з особового складу кадрових підрозділів відповідно МВС, ГУМВС, УМВС, ВНЗ та науково-дослідних установ МВС залучаються до проведення службових розслідувань при: реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення або повідомлення особі РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 2 наказу від 30.11.2017 року №1235 проведення службового розслідування доручено комісії у складі голови комісії та тринадцяти членів, серед яких, зокрема, працівники Департаменту внутрішньої безпеки та Департаменту кадрового забезпечення.

Наказом Голови НП України від 15.12.2017 року №1294 внесено зміни до наказу від 30.11.2017 року №1235 та збільшено кількість членів комісії до п`ятнадцяти осіб.

Згідно з частинами першою, третьою - восьмою статті 70 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, щодо якого проводиться службове розслідування, може бути відсторонений від виконання службових обов`язків у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

Поліцейський, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, може бути відсторонений від посади в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків є тимчасовим недопущенням поліцейського до виконання обов`язків за займаною посадою.

За особою, відстороненою від виконання службових обов`язків (посади), зберігаються всі види грошового забезпечення, які були їй визначені до відсторонення, крім премії.

Поліцейський вважається відстороненим від виконання службових обов`язків з дня видання відповідного наказу до дня видання наказу про допуск до виконання службових обов`язків за займаною посадою.

У разі якщо поліцейського, відстороненого від виконання службових обов`язків (посади), звільнено зі служби в поліції до дня видання наказу про допуск до виконання службових обов`язків за займаною посадою, він вважається таким, що був відсторонений від виконання службових обов`язків за посадою до дня звільнення зі служби в поліції. Протягом періоду, коли поліцейського відсторонено від виконання службових обов`язків (посади), призначення такої особи на будь-яку іншу посаду заборонено.

Якщо поліцейського відсторонено від виконання службових обов`язків (посади), його можуть допустити до виконання службових обов`язків за займаною посадою або призначити на іншу посаду лише після скасування підстави відсторонення та видання відповідного наказу.

На період відсторонення від виконання службових обов`язків (посади) у поліцейського вилучається службове посвідчення, спеціальний нагрудний знак і табельна вогнепальна зброя. Службове посвідчення та спеціальний нагрудний знак поліцейського, відстороненого від виконання службових обов`язків (посади), зберігаються в його безпосереднього керівника.

Табельна вогнепальна зброя поліцейського, відстороненого від виконання службових обов`язків (посади), зберігається в черговій частині органу (закладу, установи), де проходить службу поліцейський.

Відповідно до частин першої-третьої статті 17 Статуту особа рядового або начальницького складу, щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від посади із збереженням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавок за вислугу років та безперервну службу, інших виплат і надбавок.

Рішення про відсторонення особи рядового або начальницького складу від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення цієї особи на посаду, шляхом видання письмового наказу.

Тривалість відсторонення від виконання службових обов`язків за посадою не повинна перевищувати часу, передбаченого для проведення службового розслідування.

Пунктом 3 наказу 30.11.2017 року №1235 відповідно до статті 17 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV, статті 70 Закону України «Про Національну поліцію» та статті 46 Кодексу законів про працю України на час проведення службового розслідування відсторонено від виконання службових обов`язків (роботи): начальника ДВТС полковника поліції ОСОБА_1 , та інших осіб РНС.

Розділом V Інструкції №230 встановлено строки проведення службового розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць (пункт 5.1.).

Так, на підставі Доповідної записки голови комісії від 29.12.2017 року №11661/4215/2017 із змісту якої встановлено, що у ході службового розслідування, яке призначено на підставі наказу від 30.11.2017 року №1235, комісією виявлено численні порушення у сфері службової діяльності окремими працівниками ДВТС НП України, які необхідно дослідити в рамках вказаного службового розслідування, наказом Голови НП України від 29.12.2017 року №1343 продовжено строк проведення службового розслідування на один місяць.

Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення (пункт 5.2. розділу V Інструкції №230).

Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування) (пункт 5.3. розділу V Інструкції №230).

Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України (пункт 5.4. розділу V Інструкції №230).

Згідно з підпунктом 6.2.2. пункту 6.2. Розділу VI Інструкції №230 до обов`язків виконавців (голови та членів комісії) відноситься: у встановлений строк підготувати та подати на розгляд і затвердження начальнику, який призначив службове розслідування, висновок, підготовлений за його результатами (абзац 9); після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи РНС, стосовно якої проводилося службове розслідування, знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства (абзац 10); за дорученням начальника, який призначив службове розслідування, інформувати зацікавлених осіб на їх вимогу про його результати (абзац 11); здійснювати контроль за реалізацією викладених у висновку службового розслідування пропозицій та розроблених за результатами службового розслідування заходів, періодично інформувати начальника про хід усунення недоліків, які виявлені службовим розслідуванням (абзац 12); виконавець (голова, члени комісії), який (які) проводив (ли) службове розслідування, є відповідальним (и) за повноту, усебічність і об`єктивність висновку службового розслідування та не повинен (ні) допускати розголошення інформації, яка стосується службового розслідування (абзац 13).

Пунктом 6.3. Розділу VI Інструкції №230 передбачено права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування (пункт6.3.1.).

Брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування (пункт 6.3.2.).

Висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять) (пункт 6.3.3.).

Відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України (пункт 6.3.4.).

За письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України (пункт 6.3.5.).

Оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення. (пункт 6.3.6.).

Так, службове розслідування тривало з 30.11.2017 року по 30.01.2018 року (2 місяці).

З матеріалів службового розслідування судом встановлено наявність пояснень ОСОБА_1 від 26.01.2018 року, відібраних членом комісії -старшим уповноваженим в особливо важливих справах Департаменту внутрішньої безпеки НП України полковником ОСОБА_34.

Встановлено, що пояснення позивачем надавалися у присутності його адвоката Рогожука С.Л. (ордер серії КС №240110 від 29.11.2008 року).

Отже, слід дійти висновку, що відповідачем дотримано вимоги пункту 6.3.6. пункту 6.3 Розділу VI Інструкції №230 в частині виконання обов`язку отримання пояснень від позивача, як особи РНС, перед затвердженням висновку службового розслідування.

Так, висновок службового розслідування складено комісією та затверджено Головою НП України 30.01.2017 року.

Водночас, судом встановлено, що маючи намір реалізувати право, передбачене підпунктом 6.3.5. пункту 6.3. розділу VI Інструкції №230, 02.02.2018 року ОСОБА_1 складено рапорт на ім`я Голови НП України про надання для ознайомлення висновку службового розслідування та матеріалів, зібраних в процесі його проведення, один примірник якого позивачем направлено поштовим зв`язком, другий примірник направлено електронною поштою.

З аналізу обов`язків голови та членів комісії, передбачених підпунктом 6.2.2. пункту 6.2. Розділу VI Інструкції №230, серед яких є обов`язок після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи РНС, стосовно якої проводилося службове розслідування, знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства (абзац 10) вбачається, що обов`язок надавати матеріали та висновок службового розслідування для ознайомлення покладено на голову та членів комісії.

З огляду на те, що головою комісії, відповідно до наказу від 30.11.2017 року №1235 є начальник управління Департаменту внутрішньої безпеки НП України полковник поліції ОСОБА_35, а не Голова НП України ОСОБА_17 , до якого з рапортами звернувся позивач, слід дійти висновку, що останній звернувся не до належного суб`єкту, яким може бути розглянуто цей рапорт та здійснено відповідні дії на його виконання та реалізацію.

Водночас, суд не бере до уваги помилкове звернення позивача із рапортами до Голови НП України, а не до голови чи членів комісії, з огляду на наступне.

Оскільки спеціальним законодавством не встановлено порядку та строків розгляду рапорту щодо ознайомлення із матеріалами та висновком службового розслідування в органах внутрішніх справ, слід дійти висновку, що такий порядок врегульовано положеннями Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №393/96).

Відповідно до статті 7 Закону №393/96 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Отже, направлені позивачем рапорти неналежному суб`єкту їх розгляду - Голові НП України, мали б бути передані останнім на розгляд належному суб`єкту відповідно до Інструкції №230 - голові (членам) комісії, що й було зроблено відповідачем - передано рапорт позивача від 02.02.2018 року на розгляд Департаменту внутрішньої безпеки НП України, начальник управління якого, відповідно до наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235, є головою комісії.

Листом Департаменту внутрішньої безпеки НП України від 27.02.2018 року №1652/42-15/01/2018, за підписом начальника ОСОБА_36, ОСОБА_1 проінформовано, що матеріали службового розслідування разом із висновком направлено до Генеральної прокуратури України, для ознайомлення із матеріалами службового розслідування порадили позивачу звернутися до Генеральної прокуратури України.

Водночас, дослідивши матеріали службового розслідування та матеріали справи судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що начальника Департаменту внутрішньої безпеки НП України ОСОБА_36 наділено повноваженнями голови або члена комісії розглядати рапорт особи РНС щодо якої проведено службове розслідування на підставі наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235 у відповідності до абзацу 10 підпунктом 6.2.2. пункту 6.2. Розділу VI Інструкції №230.

Отже, судом встановлено, що відповідачем передано на розгляд рапорт позивача від 02.02.2018 року про ознайомлення з матеріалами та висновком службового розслідування належному Департаменту, при цьому, відповідь надано неналежною посадовою особою цього Департаменту, якою у задоволенні рапорту позивача відмовлено.

Так, третьою особою 03.08.2018 року надано письмові пояснення, які містяться у матеріалах справи, відповідно до змісту яких, не надання позивачу для ознайомлення матеріалів службового розслідування обґрунтовано тим, що під час проведення службового розслідування в діях окремих працівників Департаменту вибухотехнічної служби НПУ встановлено наявність ознак кримінального правопорушення, відповідно до вимог пункту 6.2.2. Інструкції № 230 та на виконання листа Генеральної прокуратури України від 24.11.2017 року № 07/1/2-19336-17 висновок службового розслідування разом з матеріалами направлено до Генеральної прокуратури України для прийняття рішення в рамках досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0001981, з огляду на що, необхідний письмовий дозвіл слідчого або прокурора на розголошення відомостей, матеріалів та висновку службового розслідування, призначеного наказом Голови НП України від 30.11.2017 року №1235.

Водночас, суд зазначає наступне.

Із змісту листа старшого слідчого ГП України від 24.11.2017 року встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001981, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2017 року щодо зловживання службовим становищем окремими працівниками Департаменту вибухотехнічної служби НП України, на яке посилається третя особа, порушено за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України, а також за фактом пропозиції неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище за частиною третьою статті 369 Кримінального кодексу України.

Проте, наказом Голови НП України від 30.01.2018 року №111 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України» полковника поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог частини першої статті 8, пунктів 1,2 частини першої статті 18, Присяги працівника поліції, затвердженою статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-ІV, абзацу 5 частини першої статті 28 Закону України «Про державну таємницю», пунктів 116, 696, 697 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939-дск, пунктів 1-3 розділу ІІІ Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2017 року №757, пункту 13 розділу ІІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1377, підпункту 6 пункту 2 розділу ІІІ, пункту 2 розділу VIII Інструкції із організації планування в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 24.12.2015 року №202, доручення Національної поліції України від 18.04.2016 року №4205/01/13-2016 «Про забезпечення дотримання вимог законодавства в сфері охорони державної таємниці працівниками поліції у зв`язку з їх виїздом до іноземної держави», пункту 2 наказу Національної поліції України від 31.01.2017 року №78 «Про питання централізованого ресурсного забезпечення органів і підрозділів Національної поліції України», підпунктів 1, 9 пункту 4 розділу V Положення про Департамент вибухотехнічної служби Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 25.08.2016 року №760, підпункту 24 пункту 14 розділу ІІ Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 20.05.2016 року №414, тобто з підстав, встановлених комісією під час службового розслідування, які не є предметом досудового розслідування.

Отже, слід дійти висновку, що відомості, встановлені комісією, які не стосуються обставин, встановлених досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0001981, не потребують письмового дозволу посадової особи органу досудового розслідування у їх розголошенні позивачу - особі РНС щодо якої проводилося це службове розслідування, яке б виразилося у ознайомленні з матеріалами та висновком службового розслідування саме в тій частині, яка стала підставою для звільнення позивача зі служби в поліції.

Крім іншого, відповідно до пункту 9.1. розділу IX Інструкції №230 після затвердження висновку службового розслідування його оригінал та матеріали службового розслідування, а також наказ про накладення дисциплінарного стягнення (за наявності) передаються до канцелярії (секретаріату) підрозділу, де проходить службу виконавець, що проводив службове розслідування.

У випадку проведення службового розслідування комісією оригінали матеріалів зберігаються в канцелярії (секретаріаті) підрозділу - основного виконавця, який визначається начальником, що призначив службове розслідування.

Копії висновків за результатами службових розслідувань, під час проведення яких встановлено факти порушення особами РНС службової дисципліни і до винних ужито заходів дисциплінарного впливу, разом з копіями відповідних наказів начальниками структурних підрозділів МВС, органів та підрозділів внутрішніх справ протягом трьох днів з дати підписання наказу надсилаються до кадрових апаратів відповідно МВС, ГУМВС, УМВС, ВНЗ, науково-дослідних установ МВС для обліку, узагальнення та залучення до особових справ (пункт 9.3. розділу IX Інструкції №230).

Отже, слід дійти висновку, що, незважаючи на передачу матеріалів та висновку службового розслідування, призначеного наказом Голови НП України від 30.11.2017 року №1235 на підставі листа старшого слідчого ГП України від 24.11.2017 року, надісланого з метою реалізації статті 93 Кримінального процесуального кодексу України (збирання доказів) у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001981, до Генеральної прокуратури України, службове розслідування проводилося комісією Національної поліції України, склад якої визначено Головою НП України, з огляду на що, ця комісія є основним виконавцем службового розслідування, а тому, копії матеріалів та висновку службового розслідування мали б бути наявні у відповідному кадровому підрозділі НП України для обліку, узагальнення та залучення до особової справи позивача.

Враховуючи викладене, відповідачем порушено право позивача, як особи РНС щодо якої проводиться службове розслідування, на ознайомлення із матеріалами та висновком службового розслідування.

Щодо строку розгляду рапортів, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 5 Закону №393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону №393/96 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Судом встановлено, що 02.02.2018 року ОСОБА_1 складено рапорт на ім`я Голови НП України про надання для ознайомлення висновку службового розслідування та матеріалів, зібраних в процесі його проведення, один примірник якого позивачем направлено поштовим зв`язком, другий примірник направлено електронною поштою.

Електронний лист - 02.02.2018 року.

Так, відповідачами не доведено, а судом з матеріалів справи та службового розслідування встановлено відсутність доказів надання відповіді на електронний лист ОСОБА_1 від 02.02.2018 року, яким було надіслано рапорт ні щодо вирішення його по суті, ні про його повернення.

Отже, слід дійти висновку про протиправну бездіяльність відповідача в цій частині.

Щодо дотримання строку під час надання листа Департаменту внутрішньої безпеки НП України від 27.02.2018 року №1652/42-15/01/2018, за підписом начальника ОСОБА_36 на рапорт позивача від 02.02.2018 року суд зазначає наступне.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення письмовий рапорт від 02.02.2018 року отримано уповноваженою особою відповідача 05.02.2018 року.

Отже, слід дійти висновку, що кінцевим терміном надання відповіді на рапорт позивача є 20.02.2018 року.

Водночас, з огляду на те, що рапорт ОСОБА_1 від 02.02.2018 року передавався Головою НП України до Департаменту внутрішньої безпеки НП України, рапорт розглянуто 27.02.2018 року.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону №393/96 якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Отже, з аналізу норми Закону №393/96, навіть у разі пересилання рапорту ОСОБА_1 від 02.02.2018 року, отриманого НП України 05.02.2018 року, слід дійти висновку, що кінцевим терміном для розгляду відповідного рапорту є 25.02.2018 року, в той час, як лист із відповіддю на рапорт датовано 27.02.2018 року, що є порушенням строку розгляду рапорту позивача.

Щодо тверджень відповідача, що НП України не є основним виконавцем службового розслідування, з огляду на що не зобов`язана ознайомлювати позивача за його рапортом із матеріалами та висновком службового розслідування, суд зазначає наступне.

Положенням про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 09.11.2015 року № 83 (у редакції наказу Національної поліції України від 15.04.2017 року № 361) (далі також - Положення № 83), встановлено, що Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України є міжрегіональним територіальним органом, у складі кримінальної поліції Національної поліції України, який здійснює свою діяльність у напрямі дотримання внутрішньої безпеки у Національній поліції України.

Отже, Департамент внутрішньої безпеки НП України є органом у складі НП України.

Судом встановлено, що оскільки службове розслідування проводилося комісією Національної поліції України, склад якої визначено Головою НП України, ця комісія є основним виконавцем службового розслідування, тобто, основним виконавцем є не окремо керівник Департаменту внутрішньої безпеки, якого призначено головою цієї комісії, а Національна поліція України в особі комісії, що складається з посадових та службових осіб зокрема, Департаментів, що входять до її складу.

Враховуючи викладене, суд відхиляє аргументи відповідача про те, що останній не наділено компетенцією розглядати рапорт позивача та ознайомлювати останнього із матеріалами та висновком службового розслідування щодо нього.

Суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади (в т.ч. і суд) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

«На підставі» означає, що орган державної влади повинен бути утвореним у порядку визначеному Конституцією і законами України та зобов`язаний діяти на виконання вимог закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що орган державної влади (суб`єкт владних повноважень) повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що орган державної влади (суб`єкт владних повноважень) зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії та повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії є вимогами для органу державної влади, який приймає рішення або вчиняє дії, недотримання яких несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, пункт 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, пункт 158) (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Так, судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо не вчинення належних дій з метою ознайомлення позивача із матеріалами та висновком службового розслідування, та протиправність дій відповідача у не наданні матеріалів та висновку службового розслідування для ознайомлення.

Водночас, судом встановлено, що нормативним актом відповідача зобов`язано ознайомлювати особу із такими матеріалами у разі подання останнім відповідного рапорту.

Згідно з пунктом 4 частини другої, частиною четвертою статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, з огляду на встановлену судом протиправність бездіяльності та дій відповідача, та враховуючи передбачений нормативним актом безальтернативний характер можливої поведінки суб`єкта владних повноважень у разі наявності рапорту особи РНС ознайомлювати останнього з матеріалами та висновком службового розслідування, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача вчинити ці дії.

У позовній заяві позивачем викладено позовні вимоги в наступній редакції:

- визнати протиправною бездіяльність НП України щодо не розгляду у терміни, передбачені законодавством, рапортів ОСОБА_1 від 02.02.2018 року щодо надання йому для ознайомлення матеріалів службового розслідування та висновку службового розслідування, проведеного на підставі наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235;

- визнати протиправними дії НП України щодо ненадання для ознайомлення ОСОБА_1 матеріалів службового розслідування та висновку службового розслідування, проведеного на підставі наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235 за його рапортами від 02.02.2018 року;

- зобов`язати Голову НП України, інших уповноважених осіб (членів комісії, інших осіб) надати ОСОБА_1 для ознайомлення висновок (копію висновку) службового розслідування та матеріали (копії матеріалів) службового розслідування, що проведене на підставі наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235 в частині, що його стосується.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, враховуючи те, що судом встановлено, що один примірник рапорту позивача розглянуто не уповноваженою на те посадовою особою Департаменту внутрішньої безпеки України, що не може свідчити про первинний розгляд рапорту позивача уповноваженими органами, крім іншого, з порушенням терміну, встановленого законодавством, другий примірник рапорту, надісланий позивачем на електронну пошту відповідача, взагалі не розглянуто, враховуючи встановлене судом порушене право позивача на ознайомлення із матеріалами та висновком службового розслідування, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту прав позивача є задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в наступних частинах та викладення останніх у наступній редакції:

- визнати протиправною бездіяльність НП України щодо вчинення належний дій з метою розгляду у терміни, передбачені законодавством, рапортів ОСОБА_1 від 02.02.2018 року щодо надання йому для ознайомлення матеріалів службового розслідування та висновку службового розслідування, проведеного на підставі наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235;

- визнати протиправними дії НП України щодо ненадання для ознайомлення ОСОБА_1 матеріалів службового розслідування та висновку службового розслідування, проведеного на підставі наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235 за його рапортами від 02.02.2018 року;

- зобов`язати НП України вчинити дії щодо ознайомлення ОСОБА_1 з висновком (копією висновку) службового розслідування та матеріалами (копіями матеріалів) службового розслідування, проведеного на підставі наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235 в частині підстав, що стосуються його звільнення.

Щодо процедури накладення дисциплінарного стягнення, суд зокрема, зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів службового розслідування встановлено, що висновок за результатами його проведення затверджено Головою НП України 30.01.2018 року.

Відповідно до пунктів 5.3. та 5.4. Розділу V Інструкції №230 завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Водночас, відповідно до частини п`ятої статті 14 Дисциплінарного статуту перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Отже, з аналізу вказаного положення Дисциплінарного статуту вбачається, що після затвердження висновку службового розслідування, безпосередньо перед реалізацією дисциплінарного стягнення у особи РНС, щодо якої складено та затверджено висновок, мають бути відібрані пояснення.

Тобто, суд дійшов висновку, що у особи РНС мають бути відібрані пояснення як перед затвердженням висновку службового розслідування, так і перед накладенням дисциплінарного стягнення шляхом видання такого наказу, оскільки після затвердження висновку службового розслідування у разі зазначення у ньому порушень особою РНС вимог законодавства, остання набуває статусу порушника, з огляду на що, пояснення безпосередньо перед накладенням дисциплінарного стягнення мають бути відібрані у особи РНС як у порушника вже після закінчення службового розслідування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, надані сторонами справи, судом встановлено, що у позивача, стосовно якого складено висновок про порушення ним положень Дисциплінарного статуту, Закону України «Про Національну поліцію» та численних внутрішніх актів НП України, тобто, якого висновком визнано порушником, пояснень безпосередньо перед накладення дисциплінарного стягнення не відібрано, як і не складено акт про відмову у наданні позивачем таких пояснень, що є порушенням процедури накладення дисциплінарного стягнення.

Згідно з частинами шостою - дев`ятої статті 14 Дисциплінарного статуту про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

05.02.2018 року начальника Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції полковника поліції ОСОБА_1 . ознайомлено з наказом Голови НП України від 30.01.2018 року №111 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України», згідно з яким полковника поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 6 частини першої, частин другої, третьої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Наказом Голови НП України від 27.02.2018 року №166 о/с відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_5) начальника Департаменту вибухотехнічної служби з 28.02.2018 року, з виплатою компенсації за 05 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки і 02 доби додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році.

Відповідно до частини десятої статті 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, за встановлені службовим розслідуванням порушення, викладені у висновку, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, тобто - крайнього заходу дисциплінарного впливу.

Оцінюючи обґрунтованість оскаржуваних наказів, суд виходить з того, що відповідний висновок, що передував прийняттю таких наказів, має прийматися на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

При цьому, належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов`язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Відповідне дисциплінарне провадження повинно бути здатним призвести до встановлення фактів справи та до встановлення і покарання винних осіб. Отже, розслідування повинно бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події. Будь-який недолік розслідування, що стає на заваді встановленню причин порушення, є загрозою недотримання цього стандарту.

З метою оцінки співмірності застосованого дисциплінарного стягнення до позивача порушенням, встановленим комісією НП України, суд дійшов висновку про дослідження останніх.

Так, наказом Голови НП України від 30.01.2018 року №111 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України» полковника поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог частини першої статті 8, пунктів 1,2 частини першої статті 18, Присяги працівника поліції, затвердженою статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-ІV, абзацу 5 частини першої статті 28 Закону України «Про державну таємницю», пунктів 116, 696, 697 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939-дск, пунктів 1-3 розділу ІІІ Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2017 року №757, пункту 13 розділу ІІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1377, підпункту 6 пункту 2 розділу ІІІ, пункту 2 розділу VIII Інструкції із організації планування в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 24.12.2015 року №202, доручення Національної поліції України від 18.04.2016 року №4205/01/13-2016 «Про забезпечення дотримання вимог законодавства в сфері охорони державної таємниці працівниками поліції у зв`язку з їх виїздом до іноземної держави», пункту 2 наказу Національної поліції України від 31.01.2017 року №78 «Про питання централізованого ресурсного забезпечення органів і підрозділів Національної поліції України», підпунктів 1, 9 пункту 4 розділу V Положення про Департамент вибухотехнічної служби Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 25.08.2016 року №760, підпункту 24 пункту 14 розділу ІІ Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 20.05.2016 року №414.

Щодо порушення позивачем абзацу 5 частини першої статті 28 Закону України «Про державну таємницю», пунктів 116, 696, 697 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939-дск, доручення Національної поліції України від 18.04.2016 року №4205/01/13-2016 «Про забезпечення дотримання вимог законодавства в сфері охорони державної таємниці працівниками поліції у зв`язку з їх виїздом до іноземної держави», суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 5 частини першої статті 28 Закону України від 21.01.1994 року № 3855-XII «Про державну таємницю» (із змінами і доповненнями) громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов`язаний: виконувати вимоги режиму секретності.

Згідно з абзацом 14 частини першої статті 1 цього Закону режим секретності - встановлений згідно з вимогами цього Закону та інших виданих відповідно до нього нормативно-правових актів єдиний порядок забезпечення охорони державної таємниці.

З матеріалів службового розслідування встановлено, що листами заступника начальника Департаменту внутрішньої безпеки НП України полковника поліції ОСОБА_21 26.12.2017 року №11511/4215/0417 Управлінню режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України та Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки НП України повідомлено, що Департаментом внутрішньої безпеки НП України на підставі наказу НП України від 30.11.2017 року №1235 проводиться службове розслідування за фактами протиправних дій окремих працівників ДВТС НП України. У зв`язку з викладеним, просить надати всю наявну інформацію щодо закордонних виїздів начальника ДВТС ОСОБА_1 протягом 2016 - 2017 років із копіями відповідних матеріалів, що стали підставою для їх оформлення.

Суд звертає увагу, що жодним наказом стосовно проведення службового розслідування не визначено заступника начальника Департаменту внутрішньої безпеки НП України полковника поліції ОСОБА_21 ні головою ні членом відповідної комісії, докази наявності повноважень щодо збирання доказів у межах цього службового розслідування ОСОБА_21 у матеріалах як службового розслідування, так і у матеріалах справи, відсутні.

Так, у висновку службового розслідування зазначено, що ОСОБА_1 не повідомлено Управління режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України письмово про три виїзди до іноземних держав, а саме з 06.04.2016 року - 16.04.2016 року; з 01.06.2016 року - 02.06.2016 року; 24.10.2016 року - 27.10.2016 року.

Також, ОСОБА_1 не було вказано достовірну інформацію щодо часу перебування за кордоном з 07.11.2016 року по 12.11.2016 року, та з 11.12.2016 року - 17.12.2016 року.

Крім іншого, ОСОБА_1 порушено строк повернення в Україну під час спланованих виїздів за кордон з 20.06.2016 року - 23.06.2016 року, оскільки прибув в Україну тільки 24.04.2016 року.

Згідно з абзацом 2 пункту 1.3. Розділу І Інструкції №230 у разі якщо під час службового розслідування буде встановлено, що вчинений особою РНС дисциплінарний проступок містить ознаки адміністративного правопорушення, виконавець вносить начальнику, яким призначено службове розслідування, пропозицію щодо вжиття заходів у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Абзацом 6 пункту 6.2.2. розділу VI Інструкції №230 6.2.2. обов`язки виконавця (голови, членів комісії): у разі встановлення під час проведення службового розслідування ознак кримінального чи адміністративного правопорушення негайно доповідати про це відповідному начальнику для вирішення питання про передачу матеріалів до компетентних органів для прийняття рішення згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до пункту 15 резолютивної частині рішення, на підставі вказаних у наказі від 30.01.2018 року №111 порушень позивачем абзацу 5 частини першої статті 28 Закону України «Про державну таємницю», пунктів 116, 696, 697 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939-дск, доручення Національної поліції України від 18.04.2016 року №4205/01/13-2016 «Про забезпечення дотримання вимог законодавства в сфері охорони державної таємниці працівниками поліції у зв`язку з їх виїздом до іноземної держави», копію матеріалів службового розслідування за встановленими фактами порушення начальником ДВТС НП України полковником поліції ОСОБА_1 направити для прийняття рішення в порядку діючого законодавства до Служби безпеки України.

Санкції за порушення законодавства про державну таємницю передбачено статтею 2122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи рядового і начальницького складів Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту і Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, ці особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи і адміністративний арешт.

Інші, крім зазначених у частині першій цієї статті, особи, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів або спеціальних положень про дисципліну, у випадках, прямо передбачених ними, несуть за вчинення адміністративних правопорушень дисциплінарну відповідальність, а в інших випадках - адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Отже, позивач, як поліцейський, не є суб`єктом, до якого може бути застосовано стягнення за Дисциплінарним статутом відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 1 частини першої статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: 1) уповноважені на те посадові особи: органів Служби безпеки України (стаття 164 (у частині, що стосується правопорушень у галузі господарської діяльності, ліцензії на проведення якої видає ця Служба), статті 172-4 - 172-9, 195-5, 212-2 (крім пункту 9 частини першої), 212-5 і 212-6).

Дослідивши вказані підстави звільнення позивача, судом встановлено, що відповідачем застосовано дисциплінарне стягнення без наявності відповідного протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного порушення у сфері дотримання державної таємниці, що встановлюється і доводиться безпосередньо Службою безпеки України у порядку, встановленому національним законодавством.

Крім іншого, суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що службове розслідування призначено 30.11.2017 року наказом Голови НП України №1235, в той час, як події, встановлені комісією відбувалися у 2016 році, що свідчить про порушення відповідачем піврічного строку притягнення позивача до відповідальності за вказаною підставою.

Щодо порушення позивачем пункту 2 наказу Національної поліції України від 31.01.2017 року №78 «Про питання централізованого ресурсного забезпечення органів і підрозділів Національної поліції України», суд зазначає наступне.

Відповідно до Довідки головного спеціаліста Департаменту внутрішнього аудиту НП України ОСОБА_37 (член комісії) від 29.01.2018 року щодо результатів службового розслідування останнім проведено перевірку окремих питань, які стосуються діяльності Департаменту вибухотехнічної служби НП України за період діяльності з 01.01.2016 року по теперішній час (на момент проведення перевірки) та установлено, що відповідно до доповідної записки від 12.05.2017 року №349/32/01-2017 «Про потребу у придбанні картриджів до гідродинамічного руйнувача», начальником ДВТС ОСОБА_1 ініційовано проведення закупівель ДУ «ЦОП НПУ» та 6 територіальними органами витратних матеріалів до гідруйнувачів безвідкатної дії «ABL-1000» на загальну суму 1, 7 млн. грн. Потребу у перелічених картриджах та перелік підрозділів складено та підписано заступником начальника ДВТС НП України підполковником ОСОБА_26. Забезпечення цієї закупівлі, відповідно до резолюції керівництва НП України до зазначеної доповідної записки покладено на керівництво ДУ «ЦОП НПУ» та ДФЗБО НП України. Водночас, перевіркою первинної документації щодо проведення закупівлі вищезазначених картриджів встановлено, що керівництвом ДВТС НП України не виконано вимог наказу НП України від 31.01.2017 року №78 «Про питання централізованого ресурсного забезпечення органів і підрозділів Національної поліції України» в частині погодження з Департаментом управління майном НП України потреб у закупівлі картриджів до гідродинамічного руйнувача, які за своїми властивостями є вибуховими пристроями та відносяться до групи спеціальних засобів.

Отже, висновком службового розслідування констатовано, що рішення про закупівлю картриджів прийнято ОСОБА_1 - начальником ДВТС.

Наказом НП України від 25.08.2016 року №760 затверджено Положення про Департамент вибухотехнічної служби Національної поліції України, відповідно до пункту 1 якого, ДВТС є структурним підрозділом апарату НП України, який підпорядковується Голові НП України або одному з заступників відповідно до розподілу функціональних обов`язків.

Згідно з пунктами 1, 2 Розділу V цього Положення, керівником ДВТС є начальник, який підпорядковується Голові НП України або одному з заступників, який відповідно до розподілу функціональних обов`язків здійснює координацію роботи Департаменту і контроль за його діяльністю.

Начальник ДВТС у межах повноважень, на основі і на виконання Конституції та Законів України, інших актів законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів МВС, організаційно-розпорядчих актів НП України та цього Положення видає накази організаційно-правового характеру, дає доручення та приймає рішення, організовує і контролює їх виконання.

Відповідно до підпункту 8 пункту 4 розділу V цього Положення начальник ДВТС контролює стан діловодства в ДВТС, у визначеному порядку вживає заходів із матеріально-технічного, фінансового та іншого забезпечення діяльності ДВТС.

Відповідно до доповідної записки начальника ДВТС ОСОБА_1 від 12.05.2017 року №349/32/01-2017 «Про потребу у придбанні картриджів до гідродинамічного руйнувача» встановлено, що її направлено заступнику Голови НП України полковнику поліції ОСОБА_23 , в якій зазначено «Доповідаю на Ваше рішення».

Тобто, з метою забезпечення ДВТС зазначеними картриджами, ОСОБА_1 , у межах повноважень, визначеними Положенням про ДВТС НП України, звернувся до заступника Голови НП України полковнику поліції ОСОБА_23 з метою розгляду останнім цієї доповідної записки та прийняття заступником Голови НП України полковником поліції ОСОБА_23 рішення з цього питання, оскільки ОСОБА_1 , як начальник ДВТС, підпорядковується Голові НП України або одному з заступників, який відповідно до розподілу функціональних обов`язків здійснює координацію роботи Департаменту і контроль за його діяльністю.

З огляду на викладене, позивачем не приймалось рішення про закупівлю картриджів, оскільки Положенням про ДВТС його не наділено відповідними повноваженнями щодо прийняття рішень на здійснення закупівель вибухових пристроїв.

Крім іншого, представником відповідача під час розгляду справи у судовому засіданні зазначено, що рішення щодо закупівлі матеріально-технічного забезпечення приймає Голова НП України чи його заступник, на якого покладено відповідні функціональні обов`язки.

Так, на підтвердження цієї обставини у матеріалах службового розслідування міститься резолюція заступника Голови НП України полковника поліції ОСОБА_23 від 12.05.2017 року «Прошу забезпечити в установленому порядку», адресована ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .

Враховуючи викладене, такий висновок комісії є необґрунтованим та не може бути підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення.

Щодо порушення позивачем пункту 13 розділу ІІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1377 (далі також - Інструкція №1377), підпункту 24 пункту 14 розділу ІІ Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 20.05.2016 року №414, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 13 розділу ІІІ Інструкції №1377 анонімні листи, що містять відомості про вчинені кримінальні правопорушення, реєструються лише в підрозділах документального забезпечення і передаються за резолюцією керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки, до структурних підрозділів для використання в розкритті злочинів.

Службовим розслідування встановлено, що 19.01.2017 року на адресу НП України з урядової гарячої лінії надійшла реєстраційна картка (вх. ДДЗ Ан-1447), у якій повідомлено про можливе вчинене правопорушення, розгляд якої доручено позивачу та начальнику Департаменту карного розшуку НП України резолюцією «До відома та відповідного реагування».

Зазначене звернення за резолюцією начальника ДВТС ОСОБА_1 адресовано заступникові начальника ДВТС ОСОБА_26 із вказівкою «До відома», ознайомлення з якою засвідчено особистим підписом останнього.

Згідно з пунктом 5 розділу V Положення про Департамент ДВТС начальник ДВТС за рішенням слідчого залучає працівників залучає працівників ДВТС та вибухотехнічних підрозділів територіальних органів поліції в якості спеціалістів до проведення досудового розслідування та судового розгляду у випадках і порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до частин першої - третьої статті 38 Кримінального процесуального кодексу України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів державного бюро розслідувань; ґ) органів Державної кримінально-виконавчої служби України; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Досудове розслідування здійснюють слідчі органу досудового розслідування одноособово або слідчою групою.

При досудовому розслідуванні кримінальних проступків у встановлених законом випадках повноваження слідчого органу досудового розслідування можуть здійснюватися співробітниками інших підрозділів органів Національної поліції, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно з частиною першою статті 40 Кримінального процесуального кодексу України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Частиною першою статті 41 Кримінального процесуального кодексу передбачено, що оперативні підрозділи органів Національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового і митного законодавства, органів Державної кримінально-виконавчої служби України, органів Державної прикордонної служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора, а підрозділ детективів, оперативно-технічний підрозділ та підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України - за письмовим дорученням детектива або прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Під час дослідження висновку та матеріалів службового розслідування судом встановлено, що резолюцією розгляд анонімного листа доручено, зокрема, керівнику Департаменту карного розшуку Національної поліції України.

Отже, слід дійти висновку, що Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено здійснення процесуальних дій слідчим та оперативними підрозділами за дорученнями слідчого (у даному випадку Національної поліції України), в той час, як ДВТС НП України у цьому разі має реагувати за відповідною вказівкою слідчого або оперативного підрозділу.

Крім іншого, у матеріалах службового розслідування наявна лише копія реєстраційної картки урядової гарячої лінії (з якої не вбачається жодної резолюції), в той час, як інших доказів протиправних дій позивача, на кшталт, письмових документів із резолюціями, про які зазначено комісією у висновку, останньою не долучено.

Також, у висновку зазначено, що у ході вивчення звернень та запитів, що надійшли протягом 2017 року до ДВТС НП України, комісією встановлено факт порушення позивачем Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1377 щодо порядку розгляду анонімного листа, який містив відомості про вчинене кримінальне правопорушення ( ДВТС від 20.01.2017 року №Ан-1).

У матеріалах службового розслідування відсутнє підтвердження, що ДВТС в особі позивача, не відредаговано на вказівку (доручення) суб`єкта, який здійснює досудове розслідування у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, з огляду на що, факти, встановлені службовим розслідуванням у частині порушення позивачем пункту 13 розділу ІІІ Інструкції №1377 не знайшли свого підтвердження, що свідчить про безпідставність застосування до позивача дисциплінарного стягнення на підставі порушення вказаного пункту Інструкції №1377.

За висновком службового розслідування, позивачем у цьому випадку порушено вимоги Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 20.05.2016 року №414, конкретних пунктів Інструкції, у яких вбачає порушення комісія, останньою не зазначено.

Крім іншого, суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що службове розслідування призначено 30.11.2017 року наказом Голови НП України №1235, в той час, як події, встановлені комісією відбувалися у січні 2017 року, що свідчить про порушення відповідачем піврічного строку притягнення позивача до відповідальності за вказаною підставою.

Щодо порушення позивачем підпунктів 1, 9 пункту 4 розділу V Положення про Департамент вибухотехнічної служби Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 25.08.2016 року №760, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпунктів 1, 9 пункту 4 розділу V Положення про ДВТС НП України начальник ДВТС здійснює безпосереднє керівництво службовою діяльністю ДВТС, організовує виконання завдань, покладених на ДВТС; у визначеному порядку та з урахуванням кваліфікаційних вимог і спеціалізації організовує та забезпечує відбір, розстановку, переміщення і професійну підготовку кадрів ДВТС, несе персональну відповідальність за організацію службової підготовки в ДВТС.

Службовим розслідуванням встановлено, що позивачем затверджено посадову інструкцію провідного інспектора відділу моніторингу та оперативного інформування управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу ДВТС НП України з метою призначення на цю посаду ОСОБА_6 .

Комісією з`ясовано, що ОСОБА_6 має середню спеціальну освіту, в той час, як посадова інструкція вимагає від кандидата на вказану посаду наявності вищої або середньої спеціальної освіти.

Візуальним вивченням цієї інструкції службовим розслідуванням встановлено, що в січні 2016 року її розроблено начальником відділу моніторингу та оперативного інформування управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу ДВТС НП України майором поліції ОСОБА_11 , а в подальшому, затверджено начальником ДВТС НП України ОСОБА_1, яку 23.11.2016 року зареєстровано за №804/32/01/2016.

Реєстраційний номер на посадовій інструкції провідного інспектора відділу моніторингу та оперативного інформування управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу ДВТС НП України, наданої під час проведення службового розслідування та копії, залученої до матеріалів особової справи ОСОБА_6 є ідентичними.

Водночас, у посадовій інструкції, наданій під час службового розслідування кваліфікаційною вимогою до кандидата на посаду значиться наявність вищої освіти за освітньо - кваліфікаційним рівнем не нижче бакалавра.

Враховуючи викладене, службовим розслідуванням встановлено протиріччя між датою складання та затвердження цієї посадової інструкції, а також, не відповідність здобутої освіти ОСОБА_6 вимогам посадової інструкції провідного інспектора відділу моніторингу та оперативного інформування управління організаційно-аналітичного забезпечення та моніторингу ДВТС НП України

Отже, на думку комісії, дії ОСОБА_1 щодо ігнорування підпунктів 1 та 9 пункту 4 розділу V Положення про ДВТС НП України призвели до завідомого протиправного прийняття рішення про призначення ОСОБА_6 на вказану посаду.

Згідно з пунктом 1.1 Розділу І Положення про Департамент кадрового забезпечення Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства органів внутрішніх справ України від 20.10.2014 року № 1108, Департамент кадрового забезпечення Міністерства внутрішніх справ України (далі - Департамент, ДКЗ) є структурним підрозділом апарату Міністерства внутрішніх справ України (далі - Міністерство, МВС).

Пунктом 2.4 Розділу ІІ цього Положення встановлено, що основними завданнями ДКЗ, зокрема, є добір, вивчення та комплектування органів і підрозділів внутрішніх справ кваліфікованими кадрами.

Відповідно до пояснень, відібраних у позивача 26.01.2017 року, які містяться у матеріалах службового розслідування, щодо вказаного питання призначення ОСОБА_6 на посаду позивачем зазначено, що всі призначення в ДВТС НП України попередньо узгоджуються з керівництвом Департаменту кадрового забезпечення, після чого й направлено відповідні матеріали, у тому числі, по ОСОБА_6 до ДКЗ з метою призначення останнього на посаду.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що комісією не доведено не дотримання позивачем підпунктів 1, 9 пункту 4 розділу V Положення про ДВТС.

Крім іншого, відповідно до пунктів 3.1 та 3.50 розділу ІІІ Положення про ДКЗ до функцій Департаменту кадрового забезпечення належить: здійснення контролю за виконанням нормативних актів МВС з питань кадрового забезпечення ОВС, дотриманням порядку проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ; розроблення проектів положень, наказів, інструкцій, що регламентують питання добору, підготовки та розстановки працівників, проходження служби, зміцнення службової дисципліни, реалізації прав і пільг осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ.

Так, посадова інструкція не розроблялася безпосередньо позивачем, а призначення ОСОБА_6 на посаду попередньо узгоджувалося з ДКЗ, чого висновком службового розслідування не спростовано.

Щодо порушення позивачем пунктів 1-3 розділу ІІІ Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2017 року №757 (далі також - Порядок №757), суд зазначає наступне.

Відповідно до висновку службового розслідування встановлено факти позагаражного зберігання транспорту ДВТС НП України, а саме автомобільного транспорту Skoda SuperB д.н.з. НОМЕР_6 та Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_7 на території Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації протягом 2017 року.

Так, під час надання пояснень ОСОБА_1 у межах службового розслідування останнім зазначено, що відповідальним за дотримання транспортної дисципліни був головний спеціаліст - вибухотехнік Департаменту вибухотехнічної служби НП України ОСОБА_29 .

ОСОБА_6 , як зазначено позивачем, дозволу на позагаражне зберігання вказаних автомобілів не надавалося.

Водночас, як вбачається з пояснень головного спеціаліста - вибухотехніка Департаменту вибухотехнічної служби НП України ОСОБА_29 , відібраних у межах досудового розслідування, членом комісії старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах Департаменту внутрішньої безпеки НП України ОСОБА_34, у ОСОБА_29 пояснень щодо відповідальності за автотранспортну дисципліну, покладену на останнього відповідним наказом, не відібрано.

У матеріалах службового розслідування міститься звернення позивача до голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.04.2017 року №261/32/01-2017 про розміщення службового автотранспорту, відповідно до якого, ОСОБА_1 звертається з проханням розглянути можливість розміщення на території Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації вищезазначеного службового автотранспорту на нічний час.

Так, ОСОБА_6 у своїх поясненнях від 26.01.2017 року наданих у межах службового розслідування підтверджено, що у нічний час вказаний службовий автотранспорт перебував на території Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, та використовувався у службових цілях.

Суд звертає увагу, що підставою застосування дисциплінарного стягнення до позивача, є зокрема, порушення пунктів 1-3 розділу ІІІ Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2017 року №757, який затверджено задовго після звернення ОСОБА_1 із відповідною заявою до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації.

Водночас, представником відповідачів під час судового розгляду адміністративної справи не вказано попередньої редакції Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, яка діяла на момент надіслання ОСОБА_1 звернення до голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.04.2017 року №261/32/01-2017 про розміщення службового автотранспорту, про що й не зазначено у висновку службового розслідування, та якої не містять матеріали службового розслідування.

Крім іншого, згідно з пунктами 1-3 розділу ІІІ Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2017 року №757, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2003 року № 848 «Про впорядкування використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями» всі транспортні засоби органів поліції використовуються виключно в службових цілях, для забезпечення оперативної і господарської діяльності в межах установлених лімітів та передбачених у їх кошторисах асигнувань.

Використання транспортних засобів для виконання функцій, не пов`язаних із службовою діяльністю органів поліції, всупереч їх цільовому призначенню, штатній групі (підгрупі), у власних цілях, в інтересах сторонніх юридичних і фізичних осіб, а також понад установлені норми експлуатації заборонено. За всіма фактами нецільового використання транспортних засобів проводяться службові розслідування (перевірки), за результатами яких вживаються відповідні заходи реагування.

Підготовка до використання транспортних засобів органів поліції у службових цілях включає: поставлення придбаних (отриманих) транспортних засобів на балансовий (позабалансовий) облік, реєстрацію, віднесення до відповідних штатних груп (підгруп), закріплення за штатними та позаштатними водіями, обладнання (у разі необхідності) спеціальними світловими та гучномовними пристроями, нанесення кольорографічних схем (смуг, написів, емблем), установлення придатних для використання автомобільних шин відповідно до сезону, дотримання установлених норм експлуатації і витрат ПММ, забезпечення їх необхідною комплектацією згідно з ПДР (придатними для використання автомобільними вогнегасниками, справними знаками аварійної зупинки, укомплектованими медичними аптечками з придатними для уживання медичними препаратами), оформлення необхідної дорожньої документації, справність агрегатів і механізмів (у тому числі стоянкового гальма, світлових приладів) та механічного спідометра (наявність пломб, цілісність скла, відсутність можливості доступу до лічильника одометра).

Так, з аналізу положень Порядку №757 вбачається, що заборони позагаражного зберігання цими пунктами не встановлено.

Щодо порушення позивачем вимог частини першої статті 8, пунктів 1,2 частини першої статті 18, Присяги працівника поліції, затвердженою статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-ІV, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію» затверджено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

«Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Відповідно до статті 8 Дисциплінарного статуту начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов`язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов`язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості.

Начальник зобов`язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником.

Старші за званням та посадою в усіх випадках зобов`язані вимагати від молодших дотримання службової дисципліни, зокрема, правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Дослідивши матеріали та висновок службового розслідування судом встановлено відсутність фактів, які б вказували та доводили порушення позивачем Присяги працівника поліції.

Так, з аналізу висновку службового розслідування, порушення Присяги працівника поліції відповідачі вбачають у заздалегідь узгодженій організації закупівель всупереч вимогам чинного законодавства, про які зазначено у листі старшого слідчого ГП України та які є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001981.

З матеріалів справи судом встановлено, що Генеральною прокуратурою України ОСОБА_1 повідомлено про підозру 06.06.2018 року за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001981.

Водночас, відповідно до матеріалів службового розслідування та матеріалів справи, в рамках кримінального провадження № 0001981 вироку суду кримінальної юрисдикції ні на час винесення оскаржуваних наказів, ні на час розгляду справи щодо позивача не має, з огляду на що, відповідачами зроблено передчасний висновок щодо порушення позивачем Присяги працівника поліції з цих підстав.

Аналогічний висновок висловлено Верховним Судом під час розгляду справи №822/1832/16, в рамках якої встановлено, що на особу може бути накладено дисциплінарну відповідальність за вчинене нею кримінальне правопорушення лише у разі набрання законної сили обвинувального вироку стосовно останньої, в зв`язку із чим, відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України, висновки Верховного Суду обов`язково повинні враховуватись судами при розгляді аналогічних спорів.

Встановлені комісією «…факти невиконання керівництвом Департаменту вимог нормативно правових актів Міністерства внутрішніх справ України та організаційно-розпорядчих документів НП України; факти невжиття керівництвом ДВТС заходів щодо нормативно-правового забезпечення службової діяльності Департаменту вибухотехнічної служби територіальних органів поліції; неналежний рівень організації управлінської діяльності в Департаменті вибухотехнічної служби НП України…», на думку суду, не можуть бути підставою для застосування до позивача крайнього виду дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби, оскільки ці порушення стосуються організаційної діяльності поліцейського, котрий займає адміністративну посаду, з огляду на що, у разі вчинення поліцейським, як керівником, порушення оцінка має надаватися лише за вектором відповідності конкретного поліцейського займаній адміністративній посаді.

Здійснивши аналіз висновку та матеріалів службового розслідування, судом звернуто увагу на те, що під час допиту посадових та службових осіб ДВТС НП України (том 2 матеріалів службового розслідування) комісією більше уваги приділялося діям позивача, які є предметом досудового розслідування, що призвело до необ`єктивних та не доведених висновків стосовно підстав звільнення позивача зі служби в поліції.

Суд зауважує, що окрім процедурних порушень прийняття оскаржуваних наказів, відповідачем не взято до уваги тих обставин, що позивача жодного разу не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, та навпаки, останній має численні заохочення, що підтверджується наданими позивачем доказами, що містяться у матеріалах справи та не заперечується відповідачами.

Так, відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 , яка міститься у матеріалах справи, встановлено, що за час служби в органах внутрішніх справ позивача нагороджено Відзнакою Міністерства внутрішніх справ України «За відзнаку в службі ІІ ступеня», Відзнакою Міністерства внутрішніх справ України «За відзнаку в службі І ступеня», Відзнакою Міністерства внутрішніх справ України «За відзнаку в службі ІІІ ступеня», Почесним знаком Міністерства внутрішніх справ України, медаллю « 15 років сумлінної служби». За час проходження служби позивача заохочено подякою - два рази, грошовою винагородою - один раз. Рішенням міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 22.01.2015 року № 4/ІІІ/2/711 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій. Крім іншого, позивачем здобуто науковий ступінь кандидата юридичних наук відповідно до диплому кандидата наук ДК №059336, виданого на підставі рішення президії Вищої атестаційної комісії України від 01.07.2010 року.

Так, при визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідачем не прийнято до уваги, що звільнення зі служби в поліції застосовується тільки у випадку доведеності, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, а також в крайніх випадках, коли інші заходи дисциплінарного стягнення є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 01.07.2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Суд звертає увагу, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовчу діяльність.

Так, індивідуальні особливості особи, яка вчинила дисциплінарне правопорушення, повинні впливати на співмірність відповідного дисциплінарного стягнення.

Дослідивши матеріали службового розслідування та матеріали адміністративної справи, в частині характеристики позивача, судом встановлено, що останнього жодного разу не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, в той час, як службовими розслідуванням, яке проводилося з 30.11.2017 року по 30.01.2018 року, встановлено порушення, за які останнього притягнуто до дисциплінарної відповідальності, начебто вчинені позивачем, зокрема, у 2016 році.

Суд зауважує відповідачу, що своєчасна та якісна перевірка фактів щодо дисциплінарних проступків є ключовою складовою забезпечення справедливого і рівного ставлення під час проведення службового розслідування та співмірності дисциплінарних стягнень.

Оцінюючи співмірність дисциплінарного стягнення, накладеного на позивача, судом взято до уваги, що під час судового розгляду справи у судових засіданнях представником відповідача надавалися аргументи в своїй більшості щодо правомірності накладеного дисциплінарного стягнення в частині обставин, про які вказано у листі старшого слідчого ГП України від 24.11.2017 року №07/1/2-19336-17, на підставі якого призначено службове розслідування.

Водночас, суд звертає увагу відповідача, що обставини щодо вчинення позивачем відповідних закупок та збору коштів з підлеглих є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001981, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 21.06.2017 року, що підтверджується змістом вказаного листа, змістом висновку службового розслідування, в якому комісією надається кваліфікація цих порушень за нормами Кримінального кодексу України, та, безпосередньо, долученою до матеріалів справи відповідачем повідомленням про підозру ОСОБА_1 Генеральною прокуратурою України від 06.06.2018 року у межах кримінального провадження №0001981.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, (далі також - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ, Суд) від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом", зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 2, пункту 1 частини першої статті 4, пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, з огляду на особливості юрисдикції адміністративних судів, Окружним адміністративним судом міста Києва не оцінюються порушення позивача, які встановлюються досудовим розслідуванням, кваліфікованим за нормами Кримінального кодексу України у межах розгляду адміністративної справи №826/4681/18, як і не беруться до уваги показання свідків, допитаних судом, оскільки їх свідчення стосуються обставин досудового розслідування.

Суд звертає увагу, що наказом Голови НП України від 30.01.2018 року №111 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України» ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення зі служби в поліції не за встановлені досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні факти вчинення позивачем порушень, покарання за які передбачено Кримінальним кодексом України, а за порушення законодавства у сфері захисту державної таємниці, недотримання транспортної дисципліни, управлінської та обліково-реєстраційної діяльності.

Так, суд зауважує, що під час судових засідань представником відповідача приділялося надмірної уваги фактам, які знайшли, як ним зазначається, свої підтвердження під час службового розслідування саме щодо предмету досудового розслідування, в той час, як правомірності притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача за вчинення інших порушень, за які останнього звільнено зі служби в поліції, відповідачем не обґрунтовано та не доведено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність та скасування оскаржуваних позивачем наказу Голови НП України від 30.01.2018 року №111 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України» в частині притягнення начальника Департаменту вибухотехнічної служби НП України полковника поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, та наказу Голови НП України від 27.02.2018 №166 о/с по особовому складу в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» начальника Департаменту вибухотехнічної служби полковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_5) з 28.02.2018 року.

Щодо поновлення позивача на посаді начальника Департаменту вибухотехнічної служби НП України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

З огляду на те, що судом встановлено протиправне звільнення позивача зі служби в поліції та скасовано відповідні накази, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 має бути поновлено на службі в поліції на посаді, яка ним обіймалася на момент винесення оскаржуваних наказів, тобто, на посаді начальника Департаменту вибухотехнічної служби НП України.

У прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просить суд поновити полковника поліції ОСОБА_1 на посаді начальника Департаменту вибухотехнічної служби НП України з 28.02.2018 року.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про Національну поліцію» службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Отже, слід дійти висновку, що задовольнивши позовну вимогу лише в частині поновлення позивача на посаді у поліції, порушене право позивача не відновиться, оскільки призначенню на відповідну посаду передує прийняття особи на службу в поліції, з огляду на що, суд, керуючись частиною другою статті 9 КАС України дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог та, зокрема, поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника Департаменту вибухотехнічної служби НП України.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З огляду на те, що судом поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на відповідній займаній ним посаді, судом має бути здійснено розрахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі також - Порядок №100), відповідно до пункту 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 вищезазначеного Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з пунктом 9 Порядку №100 та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за №669/28799, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Відтак, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за календарні дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати.

Наказом Голови НП України від 27.02.2018 року №166 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції 28.02.2018 року та поновлено на службі в поліції та на посаді рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2019 року.

Таким чином, період вимушеного прогулу позивача складає 447 дні та обраховується, починаючи з дня звільнення - з 28.02.2018 року по 20.05.2019 року (дата ухвалення рішення судом). При цьому, визначаючись щодо тривалості вимушеного прогулу позивача, суд виходить з кількості календарних днів (далі також - к.д.), що минули за період з 28.02.2019 року по 20.05.2019 року.

Як вбачається з довідки про доходи №29/5-425 від 04.01.2018 року, заробітна плата позивача за останні два місяці роботи (грудень 2017 року - січень 2018 року) становить 51 628,43 грн.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 950,92 грн. (51 628,43 / 62 к.д. за період грудень 2017 року - січень 2018 року).

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу складає 447 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить: 950,9 грн. (середньоденне грошове забезпечення) х 447 к.д. = 425 056,32 грн., який підлягає стягненню на його користь з Національної поліції України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно зі статтею 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення може бути зупинене у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про звернення до негайного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення позивача на службі в поліції на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, яка дорівнює 28 337,08 грн.

Згідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також доводи позивача та відповідача щодо заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, вийшовши з їх межі з метою ефективного забезпечення захисту прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини п`ятої статті 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 року №3674 - VI «Про судовий збір» (із змінами і доповненнями).

Водночас, у позовній заяві міститься вимога про стягнення витрат на правову допомогу, які також віднесено 132 КАС України до судових витрат.

Згідно з частинами першою, третьою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У судовому засіданні 20.05.2019 року позивачем подано заяву про вирішення питання стягнення витрат на правову допомогу після ухвалення рішення у справі.

З огляду на подану позивачем заяву, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача, подану у порядку частини третьої статті 143 КАС України та вирішення питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення у справі а порядку статті 252 КАС України.

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо вчинення належних дій з метою розгляду у терміни, передбачені законодавством, рапортів ОСОБА_1 від 02.02.2018 року щодо надання йому для ознайомлення матеріалів службового розслідування та висновку службового розслідування, проведеного на підставі наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235.

3. Визнати протиправними дії Національної поліції України щодо ненадання для ознайомлення ОСОБА_1 матеріалів службового розслідування та висновку службового розслідування, проведеного на підставі наказу Голови НП України від 30.11.2017 року №1235 за його рапортами від 02.02.2018 року.

4. Зобов`язати Національну поліцію України вчинити дії щодо ознайомлення ОСОБА_1 з висновком (копією висновку) службового розслідування та матеріалами (копіями матеріалів) службового розслідування, проведеного на підставі наказу Голови Національної поліції України від 30.11.2017 року №1235 в частині підстав, що стосуються його звільнення.

5. Визнати протиправним та скасувати наказ Голови Національної поліції України від 30.01.2018 року №111 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України" в частині притягнення начальника Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України полковника поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

6. Визнати протиправним та скасувати наказ Голови Національної поліції України від 27.02.2018 року №166 о/с по особовому складу в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" начальника Департаменту вибухотехнічної служби полковника поліції ОСОБА_1 ( НОМЕР_5 ) з 28.02.2018 року.

7. Поновити полковника поліції ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 ) на службі в поліції на посаді начальника Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України з 28.02.2018 року.

8. Стягнути з Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, будинок 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 425 056,32 грн. (чотириста двадцять п`ять тисяч п`ятдесят шість грн. 32 коп.) з 28.02.2018 року по 20.05.2019 року (день ухвалення рішення суду).

9. В іншій частині відмовити.

10. Допустити негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 ) на службі в поліції на посаді начальника Департаменту вибухотехнічної служби Національної поліції України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 28 337, 08 грн. (двадцять вісім тисяч триста тридцять сім грн. 08 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статті 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 );

Відповідач : Національна поліція України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, будинок 10, );

Третя особа: Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (МСП 010601, м. Київ-01, вул. Богомольця, 10, ).

Повне рішення складено 29.05.2019 року.

Суддя Л.О. Маруліна