Справа № 640/8857/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

29 травня 2019 року м. Київ № 640/8857/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Маруліна Л.О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1
до Військово-медичного управління Служби безпеки України
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військово-медичного управління Служби безпеки України, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Військово - медичного управління Служби безпеки України щодо відмови у наданні послуг з медичного обслуговування та медичної допомоги у ВМУ СБУ та зобов`язати Військово - медичне управління Служби безпеки України відновити надання ОСОБА_1 послуг з медичного обслуговування та медичної допомоги у закладах охорони здоров`я Служби безпеки України.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

За загальною практикою Європейського суду з прав людини словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Отже, за змістом вказаних статей справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи. При цьому необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Як встановлено з позовних вимог, позивачем оскаржується, припинення медичного обслуговування позивача у Військово - медичному управлінні Служби безпеки України.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що вона зареєстрована та постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 , є громадянкою Російської Федерації, одружена з громадянином України ОСОБА_3 , який відповідно до наказу СБ України від 07.11.2009 року №1618-ос звільнений з військової служби у запас СБ України. Починаючи з серпня 1996 року і до квітня 2019 року позивач перебувала на медичному обліку (обліковий реєстраційний номер 14512/2 ЧС) та отримувала медичне обслуговування у Центральній поліклініці ВМУ СБУ, у квітні 2019 року посадові особи Центральної поліклініки ВМУ СБУ відмовили позивачеві у медичному обслуговуванні у зв`язку з тим, що позивач не перебуває у громадянстві України. Відмову було здійснено в усній формі.

Не погодившись з такими діями позивач звернулась до відповідача із заявою від 08.04.2019 року у якій вимагала припинити протиправні дії.

Відповідачем листом від 02.05.2019 року №20/н-60/89/17, відмовлено у задоволенні заяви, мотивуючи свою відмову посиланням на підпункт 7 пункту І розділу II Інструкції про організацію медичного забезпечення у Службі безпеки України (затверджена наказом Центрального управління СБУ від 21 грудня 2017 року №740, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18 січня 2018 року за №78/31530), відповідно до якого на медичному обліку у закладах охорони здоров`я СБУ мають право перебувати громадяни України.

Позивач зазначає, що зазначені дії відповідача є протиправними і такими, що грубо порушують її права, передбачені Конституцією України та законами України.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 статті 11 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" члени сімей військовослужбовців та осіб, звільнених у запас або у відставку, а також військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, якщо ці особи прослужили у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях та правоохоронних органах не менш як 20 календарних років, мають право на медичне обслуговування у закладах Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

Згідно з пунктом 6 статті 11 Закону України "Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовці приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладі охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони Україні іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуванням та правоохоронними органами.

Разом з тим, згідно з підпунктом 7 пункту 1 розділу II Інструкції про організації медичного забезпечення у Службі безпеки України (затверджена наказом Центрального управління СБУ від 21 грудня 2017 року №740, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18 січня 2018 року за №78/31530), на медичному обліку у закладах охорони здоров`я СБУ мають право перебувати громадяни України, зокрема члени сімей військовослужбовців СБУ та осіб, звільнених у запас або відставку, а також військовослужбовців СБУ, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або полоні в ході бойових дій (війни) чи під час участі міжнародних миротворчих операціях, якщо ці особи прослужили у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях та правоохоронних органах не менш як 20 календарних років.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позов не пов`язаний з проходженням публічної служби, позивач не є державним службовцем, а відповідач, по відношенню до позивача, не виконує владних управлінських функцій. Зазначене унеможливлює кваліфікацію даного спору як адміністративного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, суд звертає увагу на те, що даний спід підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 160-162, 170, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та позовні матеріали надіслати позивачу негайно.

3. Попередити позивача, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до частин четвертої - п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 295 та ч. 1 ст. 297 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Маруліна