Справа № 240/5950/18
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/5950/18

Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

05 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов"язання провести нарахування пенсії зі зниженням пенсійного віку,

В С Т А Н О В И В :
у грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (Житомирське ОУПФ України в Житомирській області) в якому просив:

-визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за зниженням пенсійного віку у зв`язку з виконанням робіт в зоні ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період роботи в 1987 році;

- зобов`язати відповідача провести нарахування позивачу пенсії за зниженням пенсійного віку, зарахувавши до страхового стажу період роботи в зоні радіоактивного забруднення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині не задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2), що підтверджується перереєстрованим посвідченням серії НОМЕР_1 від 15 серпня 1997 року.

У період з 04.10.1987 року по 30.11.1987 рік позивач брав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС в м. Чорнобиль та в м. Прип`ять, що підтверджується довідками Житомирського АТП 11854 від 23.10.1992 року №126 та від 29.01.2018 року №24, довідкою про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с7).

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського ОУПФ України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку.

Листом №А-537 від 08 листопада 2018 року Житомирське ОУПФ України в Житомирській області повідомило позивача про те, що рішенням Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області йому відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю первинних документів про участь у ліквідації наслідків на Чорнобильської АЕС у 1987 році, вказавши, що відповідно до довідки від 23.10.1992 № 126, яка видана Житомирським АТП 11854, позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження з 03.03.1987 по 04.03.1987 та з 04.11.1987 по 30.11.1987 в населених пунктах Чорнобиль та Прип`ять; зазначена довідка видана на підставі наказів № 103 від 06.03.1987 та № 455 від 19.11.1987, відповідно до яких у цей період позивач перебував у м. Гдень.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями п. 6 ст. 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Так, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, умови соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Закон №796).

Згідно з ст. 10 Закону №796 учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Відповідно до ст. 55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого у ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, мають право на пільгову пенсію із зменшенням пенсійного віку на 10 років, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - на 8 років, а учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів мають право на пільгову пенсію із зменшенням пенсійного віку на 5 років.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, при призначенні пенсії із застосуванням ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Таким чином, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали визначену кількість днів у зоні відчуження. При цьому, підтвердити участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, можливо будь-якими первинними документами щодо вказаних фактів.

Відповідно до ст. 65 Закону №796 документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Так, постановою Кабінету Міністрів України №51 від 20 січня 1997 року затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (Порядок №51), яким затверджені правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також коло осіб, яким вони видаються.

Пунктом 5 Порядку №51 визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 1 до 14, у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або на їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році видаються відповідні посвідчення зеленого кольору, серія А.

Таким чином, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 2, що підтверджується перереєстрованим посвідченням серії НОМЕР_1 від 15 серпня 1997 року та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також, відповідно до змісту довідки від 23.10.1992 року №126, яка видана Житомирським АТП 11854, позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження з 03.03.1987 по 04.03.1987 та з 04.11.1987 по 30.11.1987 в населених пунктах Чорнобиль та Прип`ять, яка видана на підставі наказів №103 від 06.03.1987 та №455 від 19.11.1987, відповідно до яких у цей період позивач перебував у м. Гдень.

При цьому, с. Гдень Брагинського району Гомельськой області Республіки Білорусь знаходиться в 15 км від м. Чорнобиль та в 23 км від ЧАЕС, населення вказаного населеного пункту після аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році було евакуйоване, а відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищевказані документи в поєднанні з наявністю у позивача статусу «учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» дають змогу стверджувати, що у 1987 році позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме в зоні відчуження та надає позивачу право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2018 року справа №398/438/17, від 02.11.2018 року справа №398/3389/16-а.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 4 вказаної статті закріплений обов`язок суду щодо вжиття визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 КАС України суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 4 ст. 308 КАС України).

Проте, під час розгляду справи суд першої інстанції не запропонував позивачу та не витребував письмових доказів (трудової книжки) необхідних для вирішення позовної вимоги про зобов`язання відповідача провести нарахування позивачу пенсії за зниженням пенсійного віку, зарахувавши до страхового стажу період роботи в зоні радіоактивного забруднення.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції надає оцінку доказам, які були подані та дослідженні в суді першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що в даному випадку для ефективного способу захисту прав позивача необхідно зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" при наявності страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 317 КАС України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга - підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року, - змінити.

Викласти абзац 3 резолютивної частини рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року наступним чином:

"Зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" при наявності страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування .

Абзац 4 резолютивної частини рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року виключити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.