Справа № 300/795/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4966/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року, прийняте суддею Кафарським В.В. у місті Івано - Франківську у справі за позовом Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуального акту,-

встановив:

Державне підприємство «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» (далі - ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуального акту - постанови заступника начальника Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Люкляна О.П. від 14.01.2019 у зведеному виконавчому провадженні №43824756 про арешт коштів боржника ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 , МФО 336310, який відкрито в АТ «Ідея Банк» щодо виплати заробітної плати працівникам та сплати обов`язкових платежів до бюджету.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 позов задоволено частково: скасовано постанову про арешт коштів боржника від 14.01.2019, винесену у зведеному виконавчому провадженні №43824756, в частині арешту коштів, які призначені для виплати заробітної плати та сплати обов`язкових платежів до бюджету, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Ідея Банк». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд провів аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини та зробив висновок, що виплата підприємством заробітної плати є пріоритетною перед погашенням заборгованості іншим кредиторам.

Стаття 10 Конвенції «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 04.08.1961 передбачає, що заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Першочерговим в порівнянні із погашенням заборгованості є сплата єдиного внеску та податки, згідно ст.1, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ч.2 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість».

Матеріалами справи підтверджено, що розрахунковий рахунок НОМЕР_1 призначений для забезпечення виплати заробітної плати та податків і обов`язкових платежів, з нею пов`язаних.

Отже, вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, зазначений розрахунковий рахунок окрім оплати праці, сплати єдиного соціального внеску та інших обов`язкових платежів та зборів може використовуватись позивачем і для здійснення інших розрахунково - касових операцій, тому позовні вимоги в цілому підлягають частковому задоволенню.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги проведено аналіз норми Закону України «Про виконавче провадження», зроблено запити та отримано інформацію про відкриті боржником (позивачем) рахунки в АТ «Ідеа Банк». З отриманої відповіді визначити, чи підпадає будь - який рахунок під обмеження, встановлені ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не було можливо.

Банком не було повернуто постанову без виконання в частині арешту коштів, як це передбачено ст.52 Закону. Отже, дії сторони відповідача правомірні.

Виходячи з Плану розрахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11.09.2017 №89, спеціальними рахунками, на які розповсюджуються обмеження у накладенні арешту є №2604, чого судом не встановлено. Відтак, рішення підлягає скасуванню.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 14.01.2019 заступником начальника Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження ЗВП №43824756 про стягнення з ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» коштів в загальному розмірі 4 144 254,31 грн. постановою про арешт коштів боржника накладено арешт на кошти в межах суми 4 144 254,31 грн., що містяться на всіх рахунках ДП «Івано-Франківський військовий ліс промкомбінат», відкритих в АТ «Ідея Банк», ПАТ «Промінвестбанк».

Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №1404-VIII) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Він зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частини 1 і 2 статі 18 Закону №1404-VIII).

Вимоги апеляційної скарги у даній справі стосуються оскарження дій державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 , МФО 336310, який відкрито в АТ «Ідея Банк» щодо виплати заробітної плати працівникам та сплати обов`язкових платежів до бюджету.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантується право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати № 95 від 01.07.1949, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про оплату праці».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Отже, виплата підприємством працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25.10.2018 у справі №910/18821/17.

Частиною 2 статті 48 Закону України №1404-VIII передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно із ч.3 ст. 52 Закону України №1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Покликання апелянта на те, що із відповіді на запит неможливо визначити, чи підпадає будь - який рахунок під обмеження, встановлені Законом України «Про виконавче провадження» не заслуговує на увагу суду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей. Разом з цим згідно з частиною 5 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безперешкодний доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

За наведеними нормами державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження не має права накладати арешт на рахунки із спеціальним режимом використання, якими також можуть бути рахунки для зарахування страхових виплат, заробітної плати та інших виплат на карткові рахунки співробітників клієнта, з метою забезпечення дотримання наведеного положення державному виконавцю відповідно до статті 18 Закону надано безперешкодний доступ до інформації про боржника, в тому числі конфіденційної, що є необхідною для вчинення виконавчих дій відповідно до меж повноважень та в порядку, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням інших нормативно-правових актів.

Згідно з приписами вказаної норми не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Разом з цим саме на державного виконавця покладено обов`язок щодо вчинення дій із забезпечення виконання судового рішення відповідно до приписів та в порядку, встановленому Законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що у державного виконавця були можливість та повноваження самостійно з`ясувати інформацію щодо вказаних рахунків та їх статусу, а також про обов`язок з`ясування цих відомостей, мотивовані та ґрунтуються на нормах Закону.

Зазначене вище відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 27.03.2019 у справі №922/808/16.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 300/795/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення виготовлено 04.06.2019 року.