Справа № 0160/484/19
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2019 року Справа № 0160/484/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
за участі секретаря судового засіданняКлочек Д.Я.
представника позивача представника відповідача Бурлай Д.В. Атрошенко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних фінансових санкцій та податкових повідомлень-рішень, -
18.02.2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог від 05.03.2019 року (т. 1 а.с. 143-153), просить:
- скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, винесені за результатами проведення планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) м. Марганець Дніпропетровської області з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, а саме:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.02.2019 року о 10:40 год. (т. 1 а.с. 2).
Усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, від 12.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 17.05.2019 року о 11:20 год. (т. 2 а.с. 21-23).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав, зазначених у заяві про збільшення позовних вимог та відповіді на відзив.
08.02.2019 року та 20.03.2019 року представником відповідача було подано письмові відзиви на позов, у яких у задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року. Фактично в перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність за КВЕД - 28.30 виробництво машин і устаткування для сільського та лісового господарства, застосовуючи загальну систему оподаткування, обліку і звітності. Фізичні особи-підприємця на загальній системі оподаткування зобов`язані вести книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати. Однак, під час проведення перевірки не надано книгу обліку доходів та витрат за перевіряємий період, калькуляцію (розрахунок собівартості матеріалів праці) на вироблені та реалізовані ТМЦ (виконані роботи) в розрізі кожної реалізації ТВЦ (по об`єктах), акти списання запасних частин, розхідних матеріалів на вироблені ТМЦ, виписки банку по вказаним розрахунковим рахункам (та/ або довідки про відсутність руху грошових коштів по розрахунковим рахункам). Проведеною перевіркою встановлено порушення вимог законодавства, зокрема, в частині безпідставного та неправомірного завищення задекларованої вартості документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу від здійснення діяльності, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 5 557 503,11 грн., чим порушено вимоги п. 164.1 ст. 164, п. 177.1 ст. 177, п.п. 177.4.1. пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України. Зазначені порушення призвели до заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету з суми чистого оподатковуваного доходу у розмірі 1 028 572,30 грн. Крім того, встановлено не нарахування податкових зобов`язань за товарами, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, та використання яких не пов`язано із господарською діяльністю платника податку, що призвело до збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 829 877,76 грн. та зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 59 539,00 грн. Також, встановлено не нарахування, не утримання та не сплата військового збору на загальну суму 83 362,54 грн. та заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2015-2017 роки у загальній сумі 255 797,56 грн. На підставі акта перевірки податковим органом сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) та винесено податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Оскаржені податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу представник відповідача вважає законними, обґрунтованими та прийнятими відповідно до вимог діючого законодавства.
Представник відповідача в судовому засіданні обставини, викладені у відзивах на позов підтримала, проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований 16.05.1997 року Марганецькою міською радою Дніпропетровської області та перебуває на обліку в Нікопольській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
У період з 22.08.2018 року по 05.09.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 п. 77.1 п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно з наказами від 25.07.2018 року № 4226-п, від 20.08.2018 року №4744-п та плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік, проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року.
Перевіркою встановлені порушення:
- п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, а саме: платником податків не повідомлено про об`єкти оподаткування та об`єкти пов`язані з оподаткуванням до Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області за основним місцем обліку повідомленням за формою № 20-ОПП;
- п. 177.2, п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2017 роки в загальній сумі 1 028 572,30 грн., в тому числі: за 2015 рік в сумі 78 036,11 грн., за 2016 рік в сумі 270 360,55 грн., за 2017 рік в сумі 680 175,64 грн.;
- абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2015-2017 роки, у загальній сумі 255 797,56 грн., а саме: 2015 - 81 869,72 грн., 2016 - 80 823,80 грн., 2017 - 93 104,04 грн.;
- п. 163.1 ст. 163, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за 2015-2017 роки в загальній сумі 83 362,54 грн., а саме: за 2015 - 4 151,20 грн., за 2016 - 22 530,04 грн., за 2017 - 56 681,30 грн.;
- 189.1 ст. 189, п. 201.1 ст. 201, п. 201.2 ст. 201, п. 201.10 ст. 201, в частині не подання та не реєстрації в ЄРПН зведених податкових накладних на операцію з використання товарно-матеріальних цінностей в операціях, що не є господарською діяльністю платника, на суму ПДВ - 930 046,93 грн., в тому числі: січень 2015 року - 10 531,23 грн., за березень 2015 року - 229,60 грн., за квітень 2015 - 625,50 грн., за травень 2015 - 10 892,69 грн., за червень 2015 року - 1 545,20 грн., за липень 2015 року - 3 015,33 грн., за серпень 2015 року - 28 817,62 грн., за вересень 2015 - 886,73 грн., за жовтень 2015 - 539,05 грн., за листопад 2015 - 210,80 грн., за грудень 2015 - 526,75 грн., січень 2016 - 1 783,17 грн., лютий 2016 - 16 340,59 грн., березень 2016 - 22 083,91 грн., за квітень 2016 - 2 583,64 грн., за травень 2016 - 20 709,57 грн., за червень 2016 - 9 162,59 грн., липень 2016 - 40 503,59 грн., за серпень 2016 - 32 300,78 грн., за вересень 2016 - 73 750,96 грн., за жовтень 2016 - 53 946,15 грн., за листопад 2016 - 7 278,86 грн., за грудень 2016 - 118,40 грн., за січень 2017 - 118,40 грн., за лютий 2017 - 544,33 грн., за квітень 2017 - 20 886,28 грн., за травень 2017 - 2 076,13 грн., за червень 2017 - 76 492,93 грн., за липень 2017 - 49 028,09 грн., за серпень 2017 - 54 528,91 грн., за вересень 2017 - 84 030,37 грн., за жовтень 2017 - 89 529,64 грн., за листопад 2017 - 100 347,30, за грудень 2017 - 114 081,84 грн.;
- п. 198.5 «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в загальній сумі 59 539,00грн., в тому числі за грудень 2017 року - в сумі 59 539,00 грн.;
- п. 198.5 «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість за 2015-2017 роки в загальній сумі 865 840,93 грн., в тому числі: січень 2015 - 10 531,23 грн., за серпень 2015 - 30 098,94 грн., за грудень 2015 року - 1 643,33 грн., січень 2016 - 1 665,17 грн., за лютий 2016 - 18 510,59 грн., за березень 2016 - 32 047,91 грн., за травень 2016 - 22 152,21 грн., за червень 2016 - 6 661,59 грн., за липень 2016 - 47 676,59 грн., за серпень 2016 - 14 412,78 грн., за вересень 2016 - 91 638,96 грн., за жовтень 2016 - 33 208,15 грн., за листопад 2016 - 2 011,86 грн., за березень 2017 - 590,13 грн., за квітень 2017 - 16 778,28 грн., за травень 2017 - 4 115,13 грн., за червень 2017 - 78 652,93 грн., за липень 2017 - 6 563,09 грн., за серпень 2017 - 45 404,91 грн., за вересень 2017 - 43 612,37 грн., за жовтень 2017 - 83 797,64 грн.. за листопад 2017 - 81 029,30 грн., за грудень 2017 - 193 037,84 грн.
На підставі вказаного акту перевірки від 19.09.2018 року контролюючим органом прийняті:
- рішення № 050701305 від 06.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 50 036,08 грн.;
Не погодившись з прийнятими вимогою, податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач 21.11.2018 року звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою з вимогою переглянути та скасувати вимогу, податкові повідомлення-рішення та рішення від 06.11.2018 року.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки), податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій від 06.11.2018 року.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).
Підпунктом 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
У відповідності до п.162.1 ст. 162 ПК України, платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
За приписами норм п. 44.1 та п. 44.3 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому, згідно із п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704 (далі - Положення), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).
Аналіз викладених норм Закону № 996-ХІV та Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені ч.1, ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV, повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців визначений ст. 177 ПК України.
Згідно із п. 177.2 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.
Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Згідно до пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:
- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем;
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
- документально не підтверджені витрати.
Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Таким чином, за приписами Податкового кодексу України підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.
Як встановлено судом, у період, який перевірявся, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснював свою підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування. Основним видом економічної діяльності є виробництво машин і устаткування для сільськогосподарського та лісового господарства.
Згідно висновків акту перевірки, позивач безпідставно та неправомірно завищив задекларовану вартість документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу від здійснення діяльності, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 5 557 503,11 грн., чим порушено вимоги п. 164.1 ст. 164, п. 177.1 ст. 177, п.п. 177.4.1. пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України. Зазначені порушення призвели до заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету з суми чистого оподатковуваного доходу у розмірі 1 028 572,30 грн.
Як стверджує представник відповідача на письмовий запит контролюючого органу про надання первинних документів та пояснень, стосовно питань, які виникли під час проведення перевірки, позивачем були надані пояснення та документи, але не в повному обсязі. Так, не надано книгу обліку доходів та витрат за перевіряємий період, калькуляцію (розрахунок собівартості матеріалів праці) на вироблені та реалізовані ТМЦ (виконані роботи) в розрізі кожної реалізації ТМЦ (по об`єктах), акти списання запасних частин, розхідних матеріалів на вироблені ТМЦ, виписки банку по вказаним розрахунковим рахункам.
Разом з тим, позивачем до перевірки та до суду було надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між підприємствами та про настання змін в майновому стані позивача, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу.
Так, матеріали справи містять копії видаткових накладних, копії актів приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг), копії фіскальних та товарних чеків, квитанцій та платіжних доручень, виписки банку, якими підтверджується передача товару від постачальників (продавців) на адресу покупця та їх оплата.
Відповідачем суду не надано доказів того, що в ході перевірки у ФОП ОСОБА_1 були відсутні або містили якісь помилки відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, що засвічують факт придбання і отримання ТМЦ. Крім того, факт понесення витрат на придбання товару та наявність первинних документів, що підтверджують придбання, відповідачем не ставиться під сумнів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, які підтверджують наявність витрат на придбання ТМЦ та їх використання в межах господарської діяльності.
Щодо відсутності книги обліку доходів та витрат за перевіряємий період, калькуляції (розрахунок собівартості матеріалів праці) на вироблені та реалізовані ТМЦ (виконані роботи) в розрізі кожної реалізації ТМЦ (по об`єктах), актів списання запасних частин, розхідних матеріалів на вироблені ТМЦ, то суд зазначає наступне.
Наказом Міністерства фінансів України № 395 від 14.03.2013 затверджено Порядок, який розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) для використання посадовими особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами.
Цей Порядок поширюється на платників податків - фізичних осіб (резидентів, нерезидентів), у тому числі самозайнятих осіб, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з Кодексом або податковими законами і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів відповідно до Кодексу (далі - платники податків).
Відповідно до п.2.3.2.2 цього Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:
- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;
- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
- у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.
Пунктом 5 ч. 6 Порядку № 481 визначений вичерпний перелік документів, якими приватному підприємцю належить підтверджувати понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом, серед яких, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг).
Відповідно до п. 83.1 ст. 81 ПКУ для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є, зокрема, документи, визначені цим Кодексом.
Підпунктом 20.1.8 пункту 20.1 статті 20 ПКУ, встановлено право контролюючих органів вивчати та перевіряти первинні документи, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку.
Обґрунтування відповідачем неможливості встановити зв`язок витрат на придбання ТМЦ з господарською діяльністю позивача через ненадання до перевірки калькуляцій та/або розрахунку собівартості матеріалів на вироблене та реалізоване обладнання в розрізі кожної реалізації ТМЦ, актів списання запасних частин, розхідних матеріалів на вироблене обладнання є безпідставними, оскільки ані калькулювання (розрахунок собівартості) на кожний об`єкт виконаних робіт (наданих послуг), ані акти списання запасних частин, розхідних матеріалів на вироблене обладнання не є первинними документами, а тому їх відсутність чи наявність не може бути підставою для висновків про порушення податкового законодавства під час проведення перевірки.
Що стосується правомірності винесення податкового повідомлення № НОМЕР_3 (форма «Р») від 06.11.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 104 203,18 грн., в тому числі за основним платежем - 83 362,54 грн., за фінансовими санкціями - 20 840,64 грн., то суд зазначає, що висновки на підставі яких прийнято вказане рішення ґрунтуються на встановленому відповідачем заниженні оподатковуваного доходу в розмірі 5 557 503,11 грн., однак такий висновок визнаний судом безпідставним.
Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення НОМЕР_3 (форма «Р») від 06.11.2018 року у зв`язку з відсутністю підстав для донарахування військового збору та застосування штрафних санкцій.
Відповідно п.8. ст.9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Пунктом 4 ст. 25 вказаного Закону передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
У випадках, зазначених в абзаці дев`ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.
Оскільки, під час розгляду справи судом встановлено, що позивач у період 2015 - 2017 років не допускав заниження оподатковуваного доходу в розмірі 5 557 503,11 грн., то висновки податкового органу щодо від`ємної різниці між отриманим доходом та понесеними витратами, є не обґрунтованими, та такими, що спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи.
Відповідно до ст. 63 п. 63.3 абз. 4 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Відповідно до п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 09.12.2011 затверджено «Порядок обліку платників податків і зборів». Цим Порядком затверджено «форму 20-ОПП Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність».
З акту перевірки вбачається, що висновки про вчинення позивачем порушення, передбаченого п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, відповідачем зроблено у зв`язку з неподанням позивачем «форми 20-ОПП» та не повідомленні про об`єкти оподаткування та об`єкти пов`язані з оподаткуванням.
Разом з тим, в акті перевірки відсутня інформація щодо того, про які саме об`єкти оподаткування та об`єкти пов`язані з оподаткуванням позивачем не повідомлено, не надана така інформація представником відповідача і під час судового розгляду справи.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 9 605,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 03 червня 2019 року.

Суддя Н.Є. Сліпець