Справа № 819/3516/15
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2019 року

Київ

справа №819/3516/15

касаційне провадження №К/9901/28004/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 (суддя Подлісна І.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016 (головуючий суддя - Гулид Р.М., судді: Кузьмич С.М., Улицький В.З.) у справі №819/3516/15 (876/1526/16) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-ПС» до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Т-ПС» звернулося до суду з адміністративним позовом до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії щодо перерахування на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-ПС» № НОМЕР_1 в Тернопільській філії ПАТ «КБ «Приватбанк», МФО 338783 кошти на рахунку у системі електронного адміністрування ПДВ, що перевищують суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету, в сумі 14105 грн.

Тернопільський окружний адміністративний суд постановою від 27.01.2016 позов задовольнив.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 17.05.2016 залишив постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Тернопільська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Тернопільській області оскаржила їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування своїх вимог Тернопільська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Тернопільській області посилається на порушення судами норм матеріального права, а саме: пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України, пункту 21-1 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №569.

Зокрема, наголошує на тому, що позивачем при заповненні додатку №4 до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2015 року допущено порушення вимог Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.10.2014 №1267/26044.

Переглядаючи оскаржувані судові в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами рішення першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Т-ПС» 21.09.2015 подало до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області декларацію з податку на додану вартість за серпень 2015 року, до якої долучено Заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету, як одного з додатків до декларації - (Д4).

Відповідачем вказану податкову звітність отримано 21.09.2015 за № , що підтверджується квитанцією № 2.

Позивач 05.11.2015 звернувся до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області з листом щодо стану коштів в сумі 14105 грн., ініційованих до перерахування на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-ПС» згідно з Додатком 4 до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2015 року.

У відповідь на такий запит Тернопільською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Тернопільській області на адресу позивача надіслано лист від 02.12.2015 № 41324/7/15-01, у якому повідомлено про допущення позивачем при заповненні Додатку 4 до декларації за серпень 2015 року порушень Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.10.2014 №1267/26044, а також неврахування вимог листа Державної фіскальної служби України від 09.10.2015 № 37545/7/99-49-19-03-02-17.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з наявності у податкового органу очевидної можливості ідентифікувати обраний позивачем у Заяві про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету (Додаток 4) напрямок перерахування коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету. Так, за результатами системної оцінки задекларованих позивачем відомостей у Додатку 4 встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Т-ПС» ініційовано здійснення перерахунку коштів у сумі 14105грн. у системі електронного адміністрування податку на додану вартість на поточний рахунок позивача - № НОМЕР_1 в Тернопільській філії ПАТ «КБ «Приватбанк», МФО 338783.

Відповідно до пункту 200-1.5 статті 200-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на поточний рахунок платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у виданих податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, над сумою податкових зобов`язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість у цьому звітному періоді.

Згідно з пунктом 200-1.6 статті 201-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за підсумками звітного податкового періоду, відповідно до задекларованих в податковій декларації результатів, платником проводиться розрахунок з бюджетом у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Якщо на дату подання податкової декларації з податку сума коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку перевищує суму, що підлягає перерахуванню до бюджету відповідно до поданої декларації, платник податку має право подати до контролюючого органу у складі такої податкової декларації заяву, відповідно до якої такі кошти підлягають перерахуванню:

а) або до бюджету в рахунок сплати податкових зобов`язань з податку;

б) або на поточний рахунок такого платника податку, реквізити якого платник зазначає в заяві, у сумі залишку коштів, що перевищує суму податкового боргу з податку та суму узгоджених податкових зобов`язань з податку.

На суму податку, що відповідно до поданої заяви підлягає перерахуванню до бюджету або на поточний рахунок платника, на момент подання заяви зменшується значення суми податку, визначеної пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, шляхом зменшення на таку суму показника загальної суми поповнення рахунку в системі електронного адміністрування податку з поточного рахунку платника (УПопРах).

Для відповідного перерахування таких коштів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету/на поточний рахунок та реквізити поточного рахунку платника (у випадку подання заяви платника на повернення коштів на такий рахунок).

На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів після граничного терміну, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати платником сум податкових зобов`язань, здійснює таке перерахування до бюджету/на поточний рахунок платника податку.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, має право надсилати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коригуючі реєстри для уточнення інформації, зазначеної у раніше надісланих реєстрах.

Вищенаведені положення податкового законодавства узгоджуються з положеннями пункту 21-1 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 № 966 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 23.01.2015 № 13) затверджено Форму податкової декларації з податку на додану вартість та Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість.

Вищезазначеним Порядком затверджено форму Заяви про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету, як одного з додатків до декларації - (Д4).

Так, вказана форма Д4 передбачає заповнення даних таблиці про відомості щодо суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зазначення напрямку перерахування такої суми коштів (до бюджету або на поточний рахунок) з відображенням суми у цифровій та словесній формах. При цьому у разі обрання платником податку напрямку перерахування такої суми коштів на поточний рахунок необхідним є зазначення реквізитів такого рахунку.

Системний аналіз викладених положень дає підстави для висновку про те, що у рамках системи електронного адміністрування податку на додану вартість для платників податку передбачено механізм перерахування суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету, за одним із обраних платником у Додатку 4 до декларації з податку на додану вартість напрямків: до бюджету або на поточний рахунок платника податку.

При цьому, законодавством встановлено алгоритм дій уповноважених суб`єктів владних повноважень з метою реалізації ініційованого платником у Додатку 4 напрямку перерахунку суми коштів у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

У справі, що розглядається, позивач, звертаючись до суду з позовом про зобов`язання вчинити дії щодо перерахування на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-ПС» кошти на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, що перевищують суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету, в сумі 14105 грн., такі вимоги заявив до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи в судах попередніх інстанцій) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи в судах попередніх інстанцій) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент вирішення справи в судах попередніх інстанцій) відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент вирішення справи в судах попередніх інстанцій) суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Наведені положення процесуального законодавства кореспондуються з положеннями частини першої статті 2, частини першої статті 5, пунктами 9, 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017, на момент касаційного розгляду справи).

Вищезазначені положення процесуального законодавства дають підстави для висновку про те, що за загальним правилом, позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом визначає суб`єкта владних повноважень у якості відповідача у справі, рішенням, дією чи бездіяльністю якого порушено його (позивача) права, свободи або інтереси.

При вирішенні справи, що розглядається, судами попередніх інстанцій залишено поза увагою співставлення повноважень суб`єкта владних повноважень, до якого пред`явлено позов, зі змістом заявлених позовних вимог.

Дослідження таких обставин має значення для правильного вирішення справи, оскільки впливає на визначення суб`єкта владних повноважень, який повинен відповідати за позовом, та, як наслідок, на забезпечення ефективного відновлення порушеного права.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити обставини справи, належним чином їх оцінити, перевірити якими доказами вони підтверджуються, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016 у справі №819/3516/15 (876/1526/16) скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М. Шипуліна Л.І. Бившева В.В. Хохуляк