Справа № 816/2023/15
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2019 року

Київ

справа №816/2023/15

адміністративне провадження №К/9901/27039/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 (суддя Удовіченко С.О.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2016 (головуючий суддя Перцова Т.С., суддя: Жигилій С.П., Дюкарєва С.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юстас-концесія» до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Юстас-концесія» звернулося до суду з адміністративним позовом до Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.12.2014 №.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2015, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2016, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач оскаржив їх у касаційному порядку. У касаційній скарзі податковий орган просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог податковий орган посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права. Відповідач зазначає, що у наданих позивачем первинних документах наявні дефекти, такі документи складені з порушенням. Як вказує відповідач, до перевірки позивачем не надано товарно-транспортні накладні або подорожні листи, не підтверджено факт переміщення товару придбаного у ТОВ «Софтпро-Трейдінг». Відповідач вважає, що позивачем не надано документів, які б у сукупності разом з податковими та видатковими накладними підтвердили реальність здійснення господарської операції з придбання товарів у ТОВ «Софтпро-Трейдінг».

Також, на думку податкового органу акт приймання-передачі наданих послуг, оформлений між ТОВ «Юстас-Концесія» та ТОВ «Софтпро-Трейдінг» не є допустимим доказом реальності господарської операції щодо надання позивачеві послуг з просочування дерев`яних шпал, який надано надано лише до суду, під час перевірки не надавався. Відповідач звертає увагу, що позивачем не надано письмових замовлень на надання вказаних послуг. Крім того, під час перевірки Кременчуцькою ОДПІ враховано акт від 16.10.2014 №67/11-23-22-04/30330993 про результати документальної невиїзної позапланової перевірки ТОВ «Софтпро-Трейдинг», яким зафіксовано відсутність останнього за місцезнаходженням (юридичною адресою), відсутність виробничих потужностей та складських приміщень, порушення кримінального провадження за фактом фіктивного підприємництва шляхом створення та придбання суб`єктів господарювання, у т.ч. ТОВ «Софтпро-Трейдінг». Враховуючи викладене, відповідач не вбачає підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення про донарахування позивачеві грошового зобов`язання з податку на додану вартість. Наведені у касаційній скарзі доводи відповідача є аналогічними, що викладені у апеляційній скарзі.

Позивачем подано до суду заперечення на касаційну скаргу, згідно яких позивач вважає, що у податкового органу були відсутні підстави для обґрунтованих висновків про неправомірність формування податкового кредиту та нереальності господарських операцій. Як зазначає позивач, відображення господарських операцій із ТОВ «Софтпро-Трейдінг» здійснювалось ТОВ «Юстас-Концесія» відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. Окремі неточності у заповненні первинних документів не є свідченням відсутності господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Крім того, позивач наголошує, що згідно з листом Кременчуцької ОДПІ від 25.08.2015 №20070/15 по кримінальному провадженню жодній особі не повідомлено про підозру. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що Кременчуцькою ОДПІ не доведено фактичних обставин, які ставлять під сумнів реальність господарських операцій між ТОВ «Юстас-Концесія» та ТОВ «Софтпро-Трейдінг».

Ухвалою Верховного Суду від 24.05.2019 розгляд справи призначено у судовому засіданні на 28.05.2019 без повідомлення сторін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини, які сторонами не заперечуються.

Посадовими особами відповідача у період з 04.11.2014 по 10.11.2014, згідно із підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 20.1 статті 20, статті 82 Податкового кодексу України, проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «Юстас-Концесія» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Софтпро-Трейдінг» за період липень, вересень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 17.11.2014 №2665/16-03-22-02-12/34607722, яким зафіксовано порушення пункту 201.1, пункту 201.6 статті 201, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Юстас-Концесія» занижено податок на додану вартість у розмірі 270531,47грн. в тому числі за липень 2014 року в розмірі 269694,27грн. та за вересень 2014 року в розмірі 837,20грн.

На підставі наведених висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення 12.12.2014 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 338163,34грн. в тому числі за основним платежем в розмірі 270531,47грн. та за штрафними санкціями в розмірі 67632,87грн.

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з правомірності формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських відносин із ТОВ «Софтпро-Трейдінг» та відсутності підстав для винесення оскаржуваного рішення. Апеляційний суд погодився з позицією суду попередньої інстанції та вказав, що наявними в матеріалах справи копіями первинних документів підтверджується реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Софтпро-Трейдінг», при цьому товари та послуги, які надавалися вказаним контрагентом, були використані ТОВ «Юстас-Концесія» в межах здійснення власної фінансово - господарської діяльності.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 ПК України.

Платники податку на додану вартість, об`єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені розділом 5 ПК України.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Як визначено пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 цієї статті встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З аналізу положень податкового законодавства можна зробити висновок, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані із рухом активів, зміною зобов`язань та власного капіталу платника податків та відповідають змісту укладених договорів. Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність вчинення господарської операції, відповідність вчиненої господарської операції господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту.

Згідно пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Згідно положень статті 1 документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.

Згідно частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи ТОВ «Юстас-Концесія» () зареєстровано як юридична особа 19.06.2000, номер запису 1 004302. Позивача прийнято на облік в органах державної податкової служби, останній є платником податку на додану вартість. Видами діяльності товариства за КВЕД-2010, є: оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, неспеціалізована оптова торгівля, вантажний автомобільний транспорт, будівництво житлових і нежитлових будівель.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором на оренду майна позивач орендує нежитлове офісне приміщення та площі складського призначення за адресою: вул.Ярмаркова, 13-а, загальною 80 кв.м. та 260 кв.м. відповідно, залізничний тупик, стрілочний перевід виробничої бази, виробничі інструменти.

Згідно наданого штатного розпису, станом на 01.07.-01.09.2014, у позивача були наявні трудові ресурси.

01.07.2014 між ТОВ «Юстас-Концесія» (покупець) та ТОВ «Софтпро-Трейдінг» (продавець) укладено договір поставки №0107.

За умовами договору продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах договору. Найменування товару: матеріали в асортименті згідно видатковими накладними. Документи на товар, які продавець повинен передати покупцю: рахунок, видаткова накладна, податкова накладна. Загальна кількість товару: згідно замовлень покупця. Оплата здійснюється за відвантажений товар. Доставка товару здійснюється силами та за рахунок покупця. Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 21.12.2014.

ТОВ «Юстас-Концесія» у третьому кварталі 2014 року здійснювало придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг у ТОВ «Софтпро-Трейдінг» на загальну суму 1623188,78грн. (в тому числі ПДВ - 270531,47грн.)

Також, 11.07.2014 між ТОВ «Юстас-Концесія» (замовник) та ТОВ «Софтпро-Трейдінг» (виконавець) укладено договір про надання послуг №1107.

За умовами договору виконавець зобов`язується за замовленням замовника протягом визначеного в договорі строку надати за плату наступні послуги: просочення дерев`яних шпал, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги. Надання послуг та приймання їх результатів оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін протягом трьох днів після фактичного надання.

За наслідками господарських операцій за вказаними договорами позивачем надано до матеріалів справи та досліджено судами копії заявок на поставку товарно-матеріальних цінностей, видаткових накладних, податкових накладних акту №ОУ-40 здачі-прийняття робіт (надання послуг). На підтвердження факту оплати придбаних товарно-матеріальних цінностей та послуг позивачем надано копії платіжних доручень завірених печаткою банку.

Судами попередніх інстанцій зроблено висновок, що позивач на підтвердження реального характеру господарських операцій з контрагентами надав суду первинні документи бухгалтерського обліку та податкової звітності. Як вважали суди, доводи про те, що окремі неточності в заповненні первинних документів не можуть свідчити про відсутність господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом і не позбавляють правового значення, виданих за цими операціями первинних документів.

Крім того, відсутність під час перевірки товарно-транспортних накладних, подорожніх листів не спростовує факту доставки товарно-матеріальних цінностей, оскільки, як вбачається з пункту 6.2 договору поставки від 01.07.2014 №0107, доставка товару здійснюється силами та за рахунок Покупця. При цьому працівники позивача не позбавлені можливості перевезти придбаний товар, чим пояснюється відсутність потреби в оформленні товарно-транспортних накладних. Зворотніх обставин відповідачем не доведено.

Водночас, у даному випадку позивачем сформовано податковий кредит не з вартості транспортних послуг, підставою для обліку яких є товарно-транспортна накладна, а з вартості придбаного і перевезеного товару, а тому відсутність товарно-транспортних накладних не є підставою для позбавлення права позивача на віднесення вартості придбаного товару до складу податкового кредиту.

Разом з тим, позивач у спірних відносинах до складу податкового кредиту відніс суму ПДВ, зазначену у податкових накладних постачальником, без урахування вартості транспортування, зокрема, вартості паливно-мастильних матеріалів, а тому відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не впливає на суму сформованого ним податкового кредиту за результатами господарських операцій із ТОВ «Софтпро-Трейдінг».

На підтвердження подальшого використання придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем надано копії договорів, видаткових накладних, товарно-транспортної накладної щодо перевезення товару до подальшого покупця, податкової накладної, актів здачі-прийняття робіт, актів використаних матеріалів, довідки про вартість виконаних робіт, оборотно-сальдової відомості по рахунку 201, 205 та 281 за липень 2014 року.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, по кримінальному провадженню про вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України по факту фіктивного підприємництва шляхом створення та придбання суб`єктів господарювання, у т.ч. ТОВ «Софтпро-Трейдінг» - жодній особі не повідомлено про підозру.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивачем до перевірки не було надано акту здачі-приймання наданих послуг за договором №1107 від 11.07.2014 та посилання відповідача на ненадання до перевірки банківських виписок, платіжних доручень на оплату за отримані від ТОВ «Софтпро-Трейдінг» товари за договором поставки та послуги за договором про надання послуг суд апеляційної інстанції правомірно відхилив та вказав, що як вбачається з акту перевірки, акт про відмову від надання документів під час перевірки не складався.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Суд касаційної інстанції наголошує, що суди повинні надати документам належну правову оцінку, ненадання деяких з представлених документів на перевірку, не є беззаперечним доказом наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

Так, положення КАС України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Суд не може обмежити право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків контролюючого органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що первинні документи, які складалися для підтвердження факту виконання господарських операцій за укладеними договорами та для їх документування, за своїм змістом засвідчують факти здійснення відповідних операцій. При цьому, первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які ставляться до підприємств у частині здійснення облікової політики. Як відзначено судами, первинні документи оформлені у відповідності до приписів чинного законодавства, при цьому, відповідач у свою чергу обґрунтовує свої висновки формальними недоліками в оформленні.

Суд касаційної інстанції звертає увагу, що платник податків не може зазнавати негативних наслідків через діяння осіб, що перебувають поза межами його впливу. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб. Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника. Одночасно, платнику необхідно застосовувати розумну обережність при укладенні договорів з постачальниками. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

У даній справі відповідачем не надано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб`єкта господарювання, судових рішень, вироків, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Частиною першою-другою статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Пункт 1 частини першої статті 349 КАС України передбачає, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду