Справа № 521/19334/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 521/19334/18

Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 06 березня 2019 року о 11:13 год.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, а саме: визнання протиправним та скасування рішення від 01 жовтня 2018 року про відмову у виплаті допомоги при народженні дитини; зобов`язання призначити та виплатити допомогу при народженні дитини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року задоволено адміністративний позов.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позивних вимог, так як позивачу правомірно відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини з підстав неможливості підтвердження факту спільного проживання матері з дитиною.

При цьому, апелянтом зазначається, що його службовими особами правомірно здійснювались виходи за зареєстрованим місцем проживання позивача для встановлення факту сумісного проживання позивача з дитиною.

В свою чергу, позивачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу, відповідно до якого вбачається, що судом першої інстанції прийнято правомірне рішення про задоволення позовних вимог, так як для призначення допомоги при народженні дитини законодавством не передбачена необхідність встановлення факту спільного проживання матері з дитиною.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

В свою чергу, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Держави Ізраїль.

При цьому, відповідно до довідки посольства України в Державі Ізраїль від 25 липня 2018 року № 6164/19-536-/5734зг-110 ОСОБА_2 , уродженка міста Реховот, Держави Ізраїль, зареєстрована громадянкою України.

Внаслідок чого, позивач 01 серпня 2018 року звернулась до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

В свою чергу, у протоколі від 01 жовтня 2018 року Управлінням соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на підставі Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 01 жовтня 2018 року, прийнято рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини з підстав неможливості підтвердження факту спільного проживання матері з дитиною.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивачу протиправно відмовлено у призначенні та виплаті спірної допомоги при народженні дитини, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», відповідно до Конституції України, встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини.

В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», про призначення державної допомоги чи про відмову в її наданні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і здійснює виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

При цьому, Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми затверджено постановою КМУ від 27 грудня 2001 року № 1751.

Так, згідно п. 12 Порядку, допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Пунктом 43 Порядку встановлено, що документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає і виплачує державну допомогу, протягом десяти днів з дня подання заяви.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивачем оскаржено рішення органу праці та соціального захисту населення про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини.

В даному випадку, позивачу відмовлено у призначені спірної допомоги, так як суб`єктом владних повноважень не встановлено факту сумісного проживання матері та дитини за зареєстрованою адресою проживання, згідно акту обстеження останньої.

Між тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин суб`єктом владних повноважень не заперечується достовірність та повнота поданих позивачем документів для призначення спірної допомоги.

Крім того, позивачем подано заяву про призначення допомоги у межах дванадцяти місяців з дня народження дитини.

В свою чергу, з аналізу вказаних нормативно-правових актів вбачається, що у орган праці та соціального захисту населення не передбачено обов`язку щодо обстеження місця проживання заявника під час розгляду його заяви.

Між тим, колегія суддів вважає, що подання особою вичерпного переліку документів у встановлені строки є достатньою умовою для призначення допомоги при народженні дитини.

В свою чергу, колегія суддів критично відноситься до посилань суб`єкта владних повноважень на той факт, що при здійсненні виходу за місцем проживання заявника, останнього не виявлено вдома, так як згідно положень Конституції України та ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України мають право вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

При цьому, ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» не встановлено обмежень щодо можливості тимчасового полишення особою свого місця проживання під час призначення допомоги при народженні дитини.

Більш того, колегія суддів вважає, що факт відсутності заявника та його дитини вдома під час здійснення виходу соціального працівника жодним чином не може свідчити про факт роздільного проживання останніх.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

При цьому, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Ю.М. Градовський

А.В. Крусян