Справа № 560/4125/18
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4125/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

04 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

представника відповідача: Потапової Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області до товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДФС у Хмельницькій області звернулось до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" в якому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" кошти у рахунок погашення податкового боргу у розмірі 4 142 033,99 грн. з рахунків відповідача у банках, обслуговуючих такого платника податків та за рахунок вилучення готівки боржника, що йому належить.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" податковий борг в сумі 4 142 033,99 грн., шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків та за рахунок готівки, що йому належить.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом не надано належної оцінки тому, що виникнення податкового боргу зумовлено доопрацюванням контролюючими органами системи електронного адміністрування ПДВ в частині обрахунку суми податку. Відповідачем не заявлено позовних вимог з погашення податкового боргу за податковою вимогою форми «Ю» №471-23, а тому дана вимога не може бути оцінена як належний доказ. У період з 28.12.2018 по 28.02.2019 року здійснено оплату ПДВ на загальну суму 539 370,86 грн., однак докази даної сплати не могли бути надані відповідачем у зв`язку із необхідністю подання відзиву до 27.12.2018.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Позивач в судове засідання повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника відповідача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно даних Головного управління ДФС у Хмельницькій області за відповідачем рахується податковий борг в сумі 4142033,99 грн. по податку на додану вартість, що підтверджується розрахунком суми позовних вимог, копіями податкових декларацій за березень від 18.04.2018, за квітень від 18.05.2018, за травень від 19.06.2018, за червень від 19.07.2018, за липень від 16.08.2018, податковими повідомленнями рішеннями від 11.09.2017 №, №, № від 15.06.2018, по податку на прибуток підприємств, що підтверджується податковим повідомленням-рішенням № від 11.09.2017.

Наявність вказаного боргу зумовила звернення позивача до суду зі вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має податковий борг на загальну суму 4 142 033,99 грн., який самостійно не сплачує, наявні підстави для задоволення позову та стягнення даного боргу з ТОВ "Шепетівка Енергоінвест".

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України), контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

У пункті 54.1 статті 54 ПК України зафіксовано, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового Кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Згідно з п. 54.5. ст.54 Податкового кодексу України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як передбачено п. 57.3. ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Судом встановлено, що заявлені до стягнення суми грошових зобов`язань з ПДВ та податку на прибуток є узгодженими.

Посилання відповідача на те, що виникнення податкового боргу зумовлено доопрацюванням контролюючими органами системи електронного адміністрування ПДВ в частині обрахунку суми податку, суд не може взяти до уваги адже зі змісту таких доводів не можливо встановити реальність таких обставин та їх вплив на збільшення грошових зобов`язань відповідача.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.4 ст.59 ПК України).

Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Так, з метою погашення податкового боргу, відповідно до статті 59 ПК України, як встановлено судом, 23.05.2016 року контролюючим органом складено та надіслано на адресу ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" податкову вимогу податкову вимогу форми "Ю" №471-23, згідно з якою, загальна сума податкового боргу платника податків за узгодженими податковими зобов`язаннями станом на 22.05.2016 року становила 29991,16 грн.

З огляду на приписи пункту 59.5 статті 59 ПК України, контролюючий орган був не зобов`язаний надсилати ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" нові вимоги у зв`язку із збільшенням суми податкового боргу останнього, а тому доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Апеляційний суд зважає на надані відповідачем пояснення щодо сплати у період 28.12.2018 по 28.02.2019 року сум ПДВ на загальну суму 539 370,86 грн.

Згідно ч.4 ст.308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд не може взяти до уваги надані відповідачем до суду апеляційної інстанції докази сплати у період 28.12.2018 по 28.02.2019 року сум ПДВ на загальну суму 539 370,86 грн., адже відповідачем не доведено неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Встановлення судом першої інстанції строку для подання відповідачем відзиву до 27.12.2018 року суд не вважає обставиною, що перешкоджало відповідачу надати вказані докази, адже відповідач мав право надати такі докази додатково після направлення відзиву.

Як визначено пунктом 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно пункту 95.2 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 статті 95 ПК України обумовлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Враховуючи що за відповідачем рахується податковий борг в загальному розмірі 4 142 033,99 грн., в тому числі в сумі 3069242,09 грн. по податку на додану вартість та 1072791,90 грн. по податку на прибуток підприємств, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення вказаного боргу в примусовому порядку.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії».

З огляду на наведене апеляційний суд надав правову оцінку визначальним доводам апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не надавав оцінку доводам апелянта про неналежність довіреності представника позивача та невірне зазначення юридичної адреси відповідача, при цьому, суд зауважує, що це жодним чином не відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та вплинуло на результат апеляційного розгляду.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 червня 2019 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.