Справа № 640/1636/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

03 червня 2019 року №640/1636/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Багрій М.В., за участі: представника позивача - Станицького О.Б., позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Крайньої Л.В. , свідка - Полончук Р.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДепартаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання протиправними дій, скасування Наказу № 961 від 25.09.2018, зобов`язати вчинити дії, -

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 03 червня 2019 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 32, ), в якому просить:

- визнати протиправними дії Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), щодо відмови у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_2 ;

- скасувати наказ Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), щодо відмови у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_2 № 961 від 25.09.2018;

- зобов`язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видати громадянину України ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) затвердити містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_2 відповідним наказом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачем було подано повний пакет документів для отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2, проте, відповідачем протиправно, без достатнього обґрунтування та конкретизації які саме документи необхідні для надання містобудівних умов та обмежень, було відмовлено у наданні містобудівних умов з посиланням лише на те, що надано не повний пакет документів. Так, на думку позивача, відмова з таких підстав є протиправною та обмежує право позивача щодо використання земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду у підготовчому провадженні.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 під час звернення за отриманням містобудівних умов та обмежень не було надано в повному обсязі документи, які посвідчують право користування земельною ділянкою із кадастровим номером НОМЕР_2 , крім того, відповідно до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, земельна ділянка по АДРЕСА_2 за функціональним призначенням знаходиться в межах території вулиць та доріг, а наміри позивача щодо забудови - будівництво житлового будинку суперечать указаному функціональному призначенню.

Представником позивача було надано додаткові пояснення по справі, в яких наголошено, що замовником - ОСОБА_1 було подано повний пакет документів для отримання містобудівних умов та обмежень, а що стосується відносин між позивачем та ОСОБА_4 стосовно будівництва будинку на їх спільній земельній ділянці, то між особами було підписано договір простого товариства від 10.01.2018, відповідно до умов якого обов`язок по отриманню всіх проектно-дозвільних документів для будівництва покладено на ОСОБА_1 . Таким чином, позивачем було повністю виконано вимоги закону щодо отримання містобудівних умов та обмежень, подавши повний пакет документів та їх отримання.

Відповідачем було повторно подано відзив по справі, де зазначено, що договір простого товариства від 10.01.2018 не подавався позивачем під час звернення до Департаменту 13.09.2018, а усні домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не дають позивачеві права одноособово, без належним чином оформленого договору здійснювати будь-які дії щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою.

Як встановлено під час судового розгляду справи, земельна ділянка по АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2 ) належить на праві спільної часткової власності в розмірі ? (кожному відповідно) ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Так, для всебічного з`ясування обставин справи, з метою спростування вірогідності введення в оману ОСОБА_4 , як співвласника земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 , з метою з`ясування наявності чи відсутності підстав для звернення до правоохоронних органів, задля захисту інтересів прав власників земельної ділянки, а також з метою правильної оцінки всіх доказів, наявних в матеріалах справи, в судовому засіданні 03.06.2019 в якості свідка було допитано ОСОБА_4 .

В судовому засіданні 03 червня 2019 року представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засіданні 03 червня 2019 року на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в розмірі ? (кожному відповідно) належить земельна ділянка по АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2 ).

Так, 13 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою, яка зареєстрована за №72005-03-16 про видачу містобудівних умов і обмежень забудови для проектування об`єкта будівництва на вул АДРЕСА_2 .

До вказаної заяви було додано наступні документи:

- договір купівлі-продажу від 20.12.2017 року;

- витяг з державного реєстру №108378102 від 20.12.2017 року;

- витяг з державного реєстру №108378445 від 20.12.2017 року;

- ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки;

- викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

- черговий кадастровий план;

- витяг з Державного земельного кадастру МВ-018 від 20.06.2018;

- фотофіксацію земельної ділянки;

- містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єкту будівництва;

- копії паспортів та ідентифікаційних номерів ОСОБА_1 та ОСОБА_4

За результатами розгляду заяви від 13.09.2018 №72005-03-16 із доданими документами, Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано листом від 25.09.2018 №961 надано відмову у наданні містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_2 у зв`язку із:

- невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, оскільки відповідно до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804, земельна ділянка за функціональним призначенням знаходиться в межах території вулиць і доріг;

- поданням неповного пакету документів, який визначено частиною 3 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме відсутністю копії документів, що посвідчують право власності чи користування на земельну ділянку (із відповідним цільовим призначенням - будівництво), або копії договору суперфіцію із здійсненням державної реєстрації;

- відсутністю доступної інформації про основні параметри об`єкта будівництва у містобудівному розрахунку для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень.

Рішення щодо відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, про яке позивача було повідомлено вищезазначеним листом, затверджене Наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.09.2018 №961.

Вважаючи, що відповідач протиправно відмовляє у видачі містобудівних умов, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам в контексті позовних вимог, суд врахував таке.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), що спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Статтею 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Статтею 26 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

За змістом частини першої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

4) витяг із Державного земельного кадастру.

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення).

Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 було подано заяву від 13.09.2018 про надання містобудівних умов і обмежень забудови для проектування об`єкта будівництва на АДРЕСА_2 , до якої було надано відповідний перелік документів, що підтверджується описом документів, що надано до ЦНАП.

Проте, оскаржуваним рішенням відповідача позивачеві було відмовлено у видачі містобудівних умов і обмежень забудови для проектування об`єкта будівництва на АДРЕСА_2.

Так, щодо невідповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, оскільки відповідно до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804, земельна ділянка за функціональним призначенням знаходиться в межах території вулиць і доріг, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" програми розвитку регіонів та населених пунктів, програми господарського, соціального та культурного розвитку повинні узгоджуватися з містобудівною документацією відповідного рівня.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

За визначенням пунктів 2, 3, 7 частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Частина перша статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначає, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Як визначає частина четверта статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Відповідно до пункту 4.8 Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 листопада 2011 року №290, детальний план території розробляється для територій житлових районів, мікрорайонів, кварталів нової забудови, комплексної реконструкції кварталів, мікрорайонів застарілого житлового фонду, територій виробничої, рекреаційної та іншої забудови.

Наказом Міністерства регіонального розвиту, будівництва та житлово- комунального господарства України від 12 березня 2012 року №107 затверджено ДБН 5.1.1-14:2012 "Склад та зміст детального плану території" (далі по тексту - ДБН ).

Згідно з пунктом 4.1 ДБН визначено, що детальний план розробляється зокрема з метою: уточнення у більш крупному масштабі положень генерального плану населеного пункту, схеми планування території району; уточнення планувальної структури і функціонального призначення території, просторової композиції, параметрів забудови та ландшафтної організації частини території населеного пункту або території за його межами; формування принципів планувальної організації забудови; комплексного благоустрою та озеленення.

Пункт 4.2 ДБН визначає, що детальний план розробляється: на структурно- планувальні елементи території населеного пункту, які мають цілісний планувальний характер, - на основі затвердженого генерального плану цього населеного пункту відповідно до чинного законодавства, плану зонування (за наявності) з використанням матеріалів містобудівного та земельного кадастрів з використанням матеріалів містобудівного та земельного кадастрів.

Таким чином, генеральним планом передбачається довгострокова стратегія планування та забудови території, однак, не встановлюється її стале використання; у свою чергу детальний план території уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території, та розробляється із метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Інакшими словами - генеральний план міста не є точним та абсолютним, а уточнюється та деталізується детальним планом території.

У статті 14 Конституції України зазначено: земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується фізичними та юридичними особами, державою та територіальними громадами відповідно до закону.

Частинами першою та другою статті 78 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Суд наголошує, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 на праві приватної власності (спільна часткова власність, розмір частки 1/2) належить позивачеві, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 22.12.2017 року зареєстрованим в реєстрі за номером №1302 та витягом з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.12.2017 №108378102.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням.

Так, цільове призначення зазначеної земельної ділянки по АДРЕСА_2 , яка належить позивачеві в розмірі ? частки - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва.

Статтею 90 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач мав наміри використовувати земельну ділянку не за її цільовим призначенням, при цьому, право власності позивача на ? земельної ділянки підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Необхідно наголосити, що «цільове призначення земельної ділянки (категорія земель та певний вид використання земельної ділянки в межах відповідної категорії земель)» в розумінні Земельного кодексу України та «функціональне призначення території» в розумінні Генерального плану м. Києва, як містобудівної документації, розробленої відповідно до містобудівного законодавства та державних будівельних норм, не є тотожними і однорідними поняттями в регулюванні земельних правовідносин, оскільки в межах певної функціональної території міста Києва, визначеної містобудівною документацією, зокрема Генеральним планом м. Києва, можуть бути різні цільові призначення земельних ділянок.

Водночас, схема планування земельних обмежень носить рекомендаційний характер та не впливає на право власності позивача на земельну ділянку по АДРЕСА_2 .

Відтак, проаналізувавши наведене, суд відхиляє доводи відповідача щодо невідповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, як одну з підстав для відмову у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва по АДРЕСА_2.

Стосовно поданням неповного пакету документів, який визначено частиною 3 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суд зазначає наступне.

Приписами частини 3 статті 26 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено вичерпний перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень, серед яких, зокрема, копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Так, ОСОБА_1 під час звернення до відповідача із відповідною заявою було надано договір купівлі-продажу від 20.12.2017 року; витяг з державного реєстру №108378102 від 20.12.2017 року; витяг з державного реєстру №108378445 від 20.12.2017 року, також позивачем було надано копії паспортів та ідентифікаційних номерів ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Під час судового розгляду справи, в якості свідка було допитано ОСОБА_4 , про що судом зазначено вище. ОСОБА_4 підтвердила, що вона є власником ? земельної ділянки по АДРЕСА_2 та підтвердила факт підписання між нею та позивачем договору простого товариства від 10.01.2018, відповідно до умов якого обов`язок по отриманню всіх проектно-дозвільних документів для будівництва покладено на ОСОБА_1 .

При цьому, суд звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні відповідача щодо відмови у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва по АДРЕСА_2 конкретно не зазначено, яких саме документів не вистачає, адже документи, що посвідчують право власності позивача на вказану земельну ділянку було надано, що підтверджується описом документів, що надано до ЦНАП.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, суд враховує загальну правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні у справі «Рисовський проти України», де ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Аналогічна позиція щодо застосування принципу «належного урядування», викладена і рішеннях ЄСПЛ у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia, «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v.The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv.Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v.Croatia).

Отже, суд сприймає критично твердження відповідача стосовно того, що позивачем під час звернення із завоюю про надання містобудівних умов та обмежень для проектування не було надано повного пакету документів, адже відповідачем не було конкретизовано яких саме документів не вистачає, а саме лише посилання щодо ненадання правовстановлюючих документів на земельну ділянку є неповним, неточним та не зрозумілим, оскільки позивачем було надано відповідні документи, які посвідчують його право власності на ? частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Стосовно відсутності доступної інформації про основні параметри об`єкта будівництва у містобудівному розрахунку для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень.

До заяви від 13.09.2018 року позивачем додано містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єкту будівництва «Будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 , розроблений ФОП ОСОБА_8 , який за змістом містить: Титульний аркуш, Зміст, Склад проекту, Підтвердження ГАП, Відомості про учасників проектування, Пояснювальну записку, Вихідні дані для проектування, Архітектурні рішення.

Суд зазначає, що містобудівний розрахунок - розрахунок щодо граничнодопустимих параметрів забудови, умови ув`язки архітектурно-планувального та об`ємно-просторового рішення, системи обслуговування, інженерних комунікацій, транспортного обслуговування та благоустрою з існуючою забудовою із дотриманням чинних нормативних документів. Містобудівний розрахунок не є стадією проектування і розробляється та надається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкту будівництва та його техніко-економічні показники (назва об`єкту, поверховість, площа забудови, загальна площа об`єкту, відповідність щільності забудови (при житловому будівництві) та інша інформація, яка на думку інвестора дає повне уявлення про його наміри.

Так, в пункті 8 Містобудівного розрахунку детально наведено техніко-економічні показники якими визначено параметри об`єкта будівництва, а саме:

1) основні техніко-економічні показники: площа земельної ділянки - 0, 0598 га; будівельний об`єм - 5 440, 0 м3 (вище відм. - 4 366, 0 м3;нище відм. - 1 030, 0 м3); площа забудови - 415, 0 м3, кількість будівель - 1; кількість поверхів - 3 + мансардний; площа приміщень будинку - 1 578, 60 м3; площа житлова - 917, 82 м3; умовна висота - 15, 8 м3; абсолютна висота - 19, 8 м3, клас наслідків СС1, черговість будівництва перша;

2) таблиця розрахунків містобудівних обмежень: мінімальні відступи будівлі/споруди: від червоних ліній - 3, від меж земельної ділянки - 1; від суміжних будівель/споруд - 6-12; гранична висота будівлі - 15, 8 м3; гранична поверховість - 4 (3+мансардний); черговість будівництва - перша.

Отже, ОСОБА_1 надав відповідачу разом із заявою містобудівний розрахунок, який містить основні параметри об`єкта будівництва для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень, крім того, під час судового розгляду справи із наданих відповідачем пояснень було підтверджено факт ідентифікована об`єкта будівництва, чим в сукупності спростовано посилання відповідача в оскаржуваному рішенні щодо відсутності доступної інформації про основні параметри об`єкта будівництва.

Відтак, враховуючи, встановлені судом обставини, зокрема, і те, що поданий позивачем пакет документів для надання містобудівних умов було повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки викладені в оскаржуваному рішенні обставини не підтвердились під час судового розгляду справи, при цьому, належним захистом права позивача в контексті встановлених обставин справи на думку суду є зобов`язання Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглянути заяву ОСОБА_1 про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_2 відповідно до вимог законодавства, із врахуванням висновків, які викладені у мотивувальній частині даного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу, що відповідач не довів суду правомірності прийнятих ним рішення та наказу.

Крім того, під час судового розгляду справи судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про надання містобудівних умов та обмежень, однак відповідач ухилявся від погодження містобудівних умов, що дає підстави вважати, що в даному випадку, після набрання рішенням законної сили можуть виникнути певні труднощі щодо виконання даного судового рішення з боку відповідача.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Відповідно до частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Так, враховуючи наведені судом обставини, на думку суду доцільним буде Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), щодо відмови у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_2 .

3. Скасувати наказ Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), щодо відмови у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_2 № 961 від 25.09.2018.

4. Зобов`язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглянути заяву ОСОБА_1 про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва житлового будинку на АДРЕСА_2 відповідно до вимог законодавства, із врахуванням висновків, які викладені у мотивувальній частині даного рішення.

5. Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подати через двадцять днів після набрання даним рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення.

6. В іншій частині позову відмовити.

7. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2 305, 20 грн. (дві тисячі триста п`ять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 32, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа