Справа № 01-07/24/19
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

з питання забезпечення адміністративного позову

03.06.19р. справа №01-07/24/19

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шляхова О.М., розглянувши заяву фізичної особи - ОСОБА_1 (адреса : АДРЕСА_1; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

встановив:

31.05.2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , який має намір звернутися до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації, третя особа: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 та оскаржувати результати конкурсу, оформлені протоколом конкурсного комітету Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації від 23 травня 2019 року щодо укладання договору перевезення по маршруту «Кегичівка (АС) - Харків (АС-1) через Старовірівку» (об`єкт конкурсу № 18) з ФОП ОСОБА_2 .

В означеній заяві про забезпечення позову заявник, стверджуючи про наявність обставин, які свідчать про необхідність вжиття заходів для забезпечення позову, просить суд забезпечити позовні вимоги щодо визнання недійсними результатів конкурсу шляхом зупинення дії акту індивідуальної дії, а саме: рішення, оформлене протоколом конкурсного комітету Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації від 23 травня 2019 року та заборони укладання договору перевезення по маршруту «Кегичівка (АС) - Харків (АС-1) через Старовірівку» (об`єкт конкурсу № 18) з ФОП ОСОБА_2 .

В обґрунтування доводів поданої заяви зазначає, що способом забезпечення виконання рішення суду у позові про визнання недійсним результатів конкурсу є зупинення акту індивідуальної дії - результатів конкурсу та заборона укладення Відповідачу договору про перевезення, який укладається за результатами конкурсу. Заявник також зазначає, що з результатами конкурсу він не погоджується та вважає, що вони були оголошені з порушенням вимог Порядку проведення конкурсу з перевезення на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою КМУ від 03 грудня 2018 року № 1081 та конкурсною комісією навмисно перекручені фактичні дані з метою забезпечення перемоги третьої особи - ФОП ОСОБА_2 .

Згідно ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

На підставі ч.1 ст. 154 КАС України, суд вважає, що розгляд вказаної заяви є можливим у письмовому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Розглянувши зазначену заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Вирішуючи по суті означене клопотання, суддя відмічає, що правовідносини з приводу забезпечення адміністративного позову унормовані приписами Глави 10 КАС України.

Згідно до ч.4 ст.150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Так, згідно з ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Частиною 2 вказаної статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З положень наведеної норми кодексу в кореспонденції з положеннями ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України слідує, що розглядаючи питання про забезпечення позову, необхідно, з урахуванням доказів, наданих особою на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, розв`язуючи клопотання про забезпечення позову, суд не має права вирішувати наперед ті питання, котрі стосуються суті заявлених вимог, тобто входити до оцінки обставин, котрі є предметом доказування по справі.

Суддя зазначає, що зміст заявленого клопотання, не дозволяє судді дійти до переконливого висновку про існування в даному випадку передбачених ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову, оскільки жодних доводів на підтвердження існування у спірних правовідносинах таких обставин (окрім самого лише твердження про необхідність забезпечити позов).

Питання відповідності закону оскарженого рішення владного суб`єкта підлягає з`ясуванню виключно під час розв`язання спору по суті.

При розв`язанні заяви по суті, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22.02.2007р. у справі «Красуля проти Росії», від 05.05.2011р. у справі «Ільяді проти Росії», від 28.10.2010р. у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994р. у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003р. у справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008р. у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії»), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду заяви суддя надав оцінку усім аргументам заяви, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення заяви по суті, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення заяви, і дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Судом встановлено, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження обставин зазначених у ч.2 ст.150 КАС України для забезпечення даного адміністративного позову.

Виходячи із завдання адміністративного судочинства та цілей, які спрямовані на вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заявником не наведено обґрунтованих підстав, що вказували б на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та можливість істотного ускладнення виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення порушених прав або інтересів останнього, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, представником позивача не надано доказів щодо існування достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів по забезпеченню позову може привести до несприятливих наслідків для прав позивача, у разі постановлення на його користь судового рішення.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2, застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Слід зазначити, що обрані представником позивачем заходи забезпечення позову, фактично за своїм змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті. Водночас, зазначене не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, через що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову належить відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 150, 154, ст. 248, ст. 256, ст. 293, ст. 294, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 (адреса : АДРЕСА_1; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) від 31.05.2019 року про забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви - залишити без задоволення.

2. Копію даної ухвали направити особі, яка звернулась із заявою.

3. Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.

Роз`яснити, що скарга може бути подана у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 03 червня 2019 року.

Суддя Шляхова О.М.