Справа № 1.380.2019.000454
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000454
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Риб`як В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів,-

встановив :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Львівської митниці ДФС (79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1) про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з ст.ст. 49, 51, 52, 53, 54 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору. Метод визначення митної вартості за ціною договору є пріоритетним, а тому при контролі правильності визначення митної вартості товарів перш за все органом доходів і зборів мають бути здійснені всі передбачені законом заходи для застосування основного методу. За наявності сумнівів щодо повноти відомостей та документів, що подані декларантом для підтвердження митної вартості, митний орган має витребувати необхідні додаткові документи та вжити інші заходи для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості. Для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме друкарського обладнання-принтер марки RICON AFICIO 3260 C; позивачем митному органу надано всі необхідні документи, передбачені ст.53 МК України, а саме ті, які ідентифікують оцінювані товари і містять достовірні дані, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товарів, яка підлягає сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору, згідно з вимогами ч.ч.4, 5 ст.58 МК України, а тому відповідачем необґрунтовано відмовлено в застосуванні першого методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту). Крім того, в результаті протиправних дій відповідача позивач змушений був сплатити митні платежі в збільшеному розмірі, а тому просить стягнути з відповідача надмірно сплачені митні платежів у вказаному розмірі.

Ухвалою суду від 01.02.2019 року вказану позовну заяву було залишено без руху.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 12.02.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

На заперечення позовних вимог від представника відповідача 01.03.2019 року надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача послався на те, що у поданих позивачем до митного оформлення документах виявлено розбіжності та ці документи не містять усіх даних для обраного основного методу визначення митної вартості; зазначає позивач, що продавець та покупець товару є пов`язаними особами у розумінні ч.16 ст.58 МК України. До митного оформлення друкарського обладнання-принтер марки RICON AFICIO 3260 C, ОСОБА_1 надано пакет документів, а саме: фактуру №1/09/2018 від 03.09.2018, виданою фірмою Ekspert 25 Sp.z o.o (NIP ); звіт про визначення ринкової вартості рухомого майна обладнання вих.№140918-01, суб`єкт оцінюючої діяльності ФОП ОСОБА_2 .; сертифікат НОМЕР_1 ФДМУ 535/17, дата оцінки 14.09.2018. Однак, згідно із відомостей розміщених на сайті польського реєстратора, ОСОБА_1 є директором та співвласником фірми Ekspert 25 Sp.z o.o., а тому підпадають під критерії пов`язаності, передбачені п.4 ст.15 Угоди про застосування ст.VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що взаємозалежність продавця та покупця вплинула на ціну оцінюваного товару, що і спричинило витребування додаткових документів, згідно з ч.4 ст.53 МК України. Відповідач також вказує, що декларантом неправомірно обрано основний метод визначення митної вартості, оскільки він відповідно до ч.18 ст.58 МК України не зміг показати, що відносини покупця і продавця не вплинули на ціну товару, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.58 МК України.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що органом доходів та зборів не надано належної оцінки основному методу, а визначено вартість самостійно, без консультацій, на підставі ціни на ідентичний товар наявний в мережі інтернет, тобто другорядним методом за ціною ідентичних товарів. Крім того, вартість визначена не виходячи з ідентичності товару. Заявлений позивачем прилад для митного оформлення та вказаний пристрій зазначений у листі з посиланням у мережі інтернет містять суттєві розбіжності та не є ідентичними. Принтер марки RICON AFICIO 3260 C, згідно з висновком експерта, є неробочий, розукомплектований, непридатний до використання. Щодо посилання митного орану на те, що ОСОБА_1 є директором Ekspert 25 Sp.z o.o., то позивач зазначає, що це не є підставою для визначення в даному випадку митної вартості товару, оскільки вказаний принтер придбаний у Ekspert 25 Sp.z o.o. на аукціоні за таку ж суму. На думку позивача, подані ним для митного оформлення товару документи є достатніми та достовірними, тому у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Ухвалою суду від 09.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем уточнялись позовні вимоги, проте судом такі не прийнято до розгляду в порядку ч.1 ст.47 КАС України.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд позов задоволити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечила, з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву та просила суд у позові відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

06.09.2018 року між позивачем (Покупець) та Ekspert 25 Sp.z o.o. (Продавець) укладено договір купівлі-продажу друкарського обладнання-принтер марки RICON AFICIO 3260 C, рік випуску 2010, який був у вжитку та є неробочим (а.с.117-118).

Згідно з умовами, зазначеними в цьому договорі, Продавець заявляє, що пристрій (товар), який є предметом цього договору є його власністю, він не обтяжений будь-якими юридичними недоліками та правами третіх осіб, проти нього не ведеться жодне провадження, предметом якого був би згаданий вище пристрій (товар) і не є предметом застави.

У відповідності до цього договору, загальна вартість товару становить 84,94 Євро. Продавець засвідчив, що отримав від Покупця вказану вище суму, а Покупець, що отримав вказаний товар.

06.09.2018 року на виконання умов вищевказаного договору ОСОБА_1 здійснив оплату за товар в сумі 84,94 Євро, що підтверджується копією квитанції (а.с.120).

10.09.2018 року позивачем ввезено придбаний принтер марки RICON AFICIO 3260 C на митну територію України через Львівську митницю ДФС.

З метою митного оформлення придбаного принтера декларантом/позивачем, до Львівської митниці ДФС було подано декларацію, згідно із якою митна вартість вказаного принтера визначена в сумі 84,94 Євро. Як зазначає позивач, в тексті свого позову, митна вартість товару у зазначеній ВМД була визначена, відповідно до пп.1 п.1 ст.57 МК України («за основним методом»), тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

Разом з декларацією позивачем надано відповідачу: договір купівлі-продажу від 06.09.2018, рахунок-фактуру (інвойс) (NIP ) №1/09/2018 від 03.09.2018 року, платіжне доручення в іноземній валюті в сумі 84,94 Євро.

На етапі перевірки митної вартості, відповідач відмовив позивачу у визнанні митної вартості товарів за основним (першим) методом, у зв`язку з тим, що подані декларантом документи не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, тому, згідно з вимогами ст.53 Митного кодексу України, відповідач повідомив позивача в усній формі, що додатково необхідно надати висновок експерта про визначення ринкової вартості майна.

У свою чергу, позивач з метою підтвердження дійсної вартості обладнання, звернувся до експерта оцінювача щодо визначення ринкової вартості об`єкта оцінки з метою нарахування митних платежів.

14.09.2018 року ФОП « ОСОБА_2 », що має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ 535/17 від 02.06.2017, з метою нарахування митних платежів, позивачу надано звіт про визначення ринкової вартості рухомого майна-обладнання: багатофункціонального пристрою RICON AFICIO 3260 C, рік випуску 2010 (а.с.22-29).

18.09.2018 року позивачем до сектору митного оформлення митного поста «Краковець» Львівської митниці подано митну декларацію для здійснення митного оформлення зазначеного товару (а.с.70-71).

На підтвердження заявленої митної вартості декларантом надані наступні документи: договір купівлі-продажу від 06.09.2018, рахунок-фактуру (інвойс) №1/09/2018 від 03.09.2018, платіжне доручення в іноземній валюті в сумі 84,94 Євро, звіт про визначення ринкової вартості рухомого майна обладнання суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 та сертифікат СОД ОСОБА_3 (а.с.54-69).

В результаті контролю митної вартості товарів митним органом встановлено, що покупець ОСОБА_1 та продавець - Ekspert 25 Sp.z o.o. є пов`язаними особами у розумінні п.4 ст.15 Угоди про застосування ст.VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Так, як згідно із відомостей, розміщених на сайті польського реєстратора, ОСОБА_1 є директором та співвласником фірми Ekspert 25 Sp.z o.o.

Крім цього, митним органом здійснено порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну, що міститься в ЄАІС ДФС - встановлено, що рівень вартості товару значно нижчий від рівня митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну.

18.09.2018 року працівником митниці за результатами митного оформлення прийнято усне рішення про самостійне визначення митної вартості товару. Згідно з уніфікованої митної квитанції МД-1 серії РА №193376, Львівською митницею ДФС визначено вартість в сумі 16876,05 грн., що еквівалентно 600$ чи 514 Євро.

18.09.2019 року позивачем, згідно із квитанціями №35336990, №35337117, сплачено суму 4050,25 грн. на рахунки Держказначейської служби України (а.с.112), що підтверджується уніфікованою митною квитанцією МД-1 серії РА №193376, а товар відпущено позивачу зі складу Львівської митниці, у відповідності до видаткової накладної №226 від 18.09.2018 (а.с.111).

Позивач вважає свої права декларанта порушеними, та з метою отримання письмового роз`яснення щодо дій працівників митниці звернувся з двома заявами до Львівської митниці ДФС, а саме: щодо роз`яснення причин, з яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана; щодо порядку і методу визначення митної вартості.

За результатами опрацювання зазначеного листа митниця листом від 01.10.2018 року за вих.№7772 повідомила позивача про те, що купівля-продажу товару відбулася не при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, а наданий звіт не є джерелом інформації. Щодо порядку і методу визначення митної вартості відповідач зазначив, що відповідно до вимог п.4 ст.368 МК України, орган доходів і зборів визначив вартість самостійно, на підставі ціни найдешевшої пропозиції на товар ідентичної марки та моделі, яка була наявна в мережі інтернет за адресою https//www ebay com/itm/89 rmvSB-true (а.с.9-10).

Не погоджуючись із такою позицією відповідача та вважаючи, що у його бездіяльності наявні ознаки протиправності, які порушують права та інтереси позивача, останній звернувся до суду з означеним позовом.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до ст.49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1-3 ст.52 цього ж Кодексу, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до ч.7 ст.55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених ст.255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від органу доходів і зборів інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Як передбачено ч.ч.2-3 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. 5 і 6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Судом установлено, що позивачем за друкарське обладнання - принтер марки R1CON AF1CIO 3260 С фактично сплачено 84,94 Євро, що підтверджується договором та квитанцією. Вказана вартість була заявлена на аукціоні та першочергово придбана Ekspert 25 Sp z о.о. (NIP ) за таку ж суму.

Частинами 1 - 3 ст.54 вказаного Кодексу визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

Як вбачається з листа від 01.10.2018 року, органом доходів та зборів не надано належної оцінки основному методу, а визначено вартість самостійно, без консультацій, на підставі ціни на ідентичний товар наявний в мережі інтернет, тобто другорядним методом за ціною ідентичних товарів. Крім того, вартість визначена не виходячи з ідентичності товару. Заявлений позивачем прилад для митного оформлення та вказаний пристрій зазначений у листі з посиланням на посилання в мережі інтернет містять суттєві розбіжності і не є ідентичними. Пристрій R1CON AFICIO 3260 С, згідно з висновком експерта неробочий, розкомплектований, непридатний до використання. Як вбачається з митної квитанції, у пристрої відсутні інтерфейс, пристрій мунікації, жорсткий диск.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5, 6 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених час.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3т ст.53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у ч.1 цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

В силу п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень ст.ст.59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

У рішенні, яке оформлене листом відповідач вказує на неможливість визнання митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у п.п.2-3 ст.53 МК України, на те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за резервним методом, оскільки не відповідає умовам ст.64 МК України та Угоді про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, Степурою ОСОБА_4 , разом з митною декларацією було надано відповідачеві на підтвердження заявленої митної вартості товарів документи, які ч.2 ст.53 МК України віднесено до документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме пунктом 2 зовнішньоекономічний договір (контракт) та додатки до нього, пунктом 3 інвойс. Вказані документи містять усі необхідні реквізити.

Суд погоджується із доводом позивача про те, що відповідачем не доведено та не обґрунтовано належними та достатніми доводами й доказами наявність у поданих йому зазначених у ч.2 ст.53 МК України документів розбіжностей, ознак підробки, відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, що унеможливлює законне витребовування додаткових документів за ч.3 ст.53 МК України.

На виконання встановленого ст.8 МК України принципу додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб, орган доходів і зборів повинен обґрунтувати причини витребування додаткових документів у разі, якщо документи, які підтверджують митну вартість товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складової митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Для висновку про наявність розбіжностей між документами, поданими на підтвердження митної вартості товарів, необхідно правильно встановити зміст цих документів як доказів у митній справі.

Системний аналіз приписів митного законодавства вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 року (справа №21-591а15) та в подальшому відображена в інших рішеннях з цього питання вже Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду, зокрема у справах №815/6827/17 від 29.01.2019 року, №821/1617/17 від 14.08.2018 року.

Однак, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів в недостовірності наданої інформації. З огляду на вимогу позивача щодо скасування рішення Львівської митниці ДФС від 01.10.2018 року №7772/8/13-70-19/38-ЕП про коригування митної вартості товарів, то суд, в даному випадку, наголошує, що таке не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а є лише листом-відповіддю, однак в діях службових осіб працівників митного органу вбачаються протиправні діяння щодо визначення митної вартості фізичній особі ОСОБА_1 за ввезений товар .

Водночас, суд відхиляє посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в означеному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Щодо посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 є директором й співвласником фірми Ekspert 25 Sp.z o.o. та підпадають під критерії пов`язаності, передбачені п.4 ст.15 Угоди про застосування ст.VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року суд зазначає наступне.

Факт пов`язаності жодним офіційним документом та джерелом отриманої інформації в мережі інтернет не підтверджений, оскільки посилання на електронні ресурси відсутні. Оплата за придбаний товар здійснювалася на рахунок фірми фізичною особою ОСОБА_1 , а не як співвласником, тобто операція купівлі-продажу відбулася на підставі договору від 06.09.2018 року.

З метою захисту порушеного права позивача суд прийшов до переконання, що слід вийти за межі позовних вимог, задоволивши позов в частині стягнення з відповідача надмірно сплачені митні платежі.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v.Italy [GC]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п.74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п.37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує, що суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, однак з виходом за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів задоволити повністю.

Визнати протиправними дії Львівської митниці ДФС при визначенні вартості товару друкарського обладнання-принтера марки RICON AFICIO 3260 C.

Стягнути з Львівської митниці ДФС (79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань 3381 (три тисячі триста вісімдесят одна)грн.05коп. надмірно сплачених митних платежів на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Стягнути з Львівської митниці ДФС (79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06 червня 2019 року.