Справа № 400/403/19
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 р. № 400/403/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІЄЛЬ-Н", вул. Велика Арнаутська, 17, офіс 2В, м. Одеса, Одеська область, 65125

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.02.2019 № 2, № 2, № 2, вимоги від 18.02.2019 № 2265-50 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області ( з урахуванням заяви про зміну позовних вимоги) про визнання протиправними та скасування податкові повідомлення-рішення від 01.02.2019 № 2, № 2, № 2, визнання протиправною та скасування податкову вимогу № 2265-50 від 18.02.2019 на суму податкового боргу 1 718 945,57 грн.

Позивач обґрунтовує позов тим, що відповідачем неправомірно зроблено висновок щодо завищення ТОВ «АРІЕЛЬ-Н» витрат по договорах про надання маркетингових послуг, оскільки укладання цих договорів призвело до збільшення продажу товарів, які підпадали під маркетингові послуги. Акти виконаних робіт містять всі обов`язкові реквізити, податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, тому позивачем правомірно сформовані витрати та податковий кредит по цих договорах. Також відповідач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач зробив неправомірний висновок щодо завищення задекларованих суб`єктом господарювання показників витрат щодо списання палива, оскільки факт придбання списаного пального підтверджується договором № СКО-7 від 01.07.2015, отримання смарт -карток на паливо підтверджується актами прийому передачі товару, договорами позички, за якими надавались автомобілі у користування.

Відповідач надав заперечення проти позову, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки при проведенні перевірки було встановлено порушення позивачем норм Податкового Кодексу України, тому податкові повідомлення-рішення від 01.02.2019 та податкова вимога від 18.02.2019 прийняті правомірно.

В судовому засіданні 03.06.2019 після надання пояснень сторонами, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч.5 ст.250КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Атом «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «АРІЕЛЬ-Н» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018» від 28.12.2018 встановлено порушення : п.п.13.4.1 п.134.1. ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 533726 грн., п.198.1,п.198.2,п.198.3 ст.198 ст.189, ст.200 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 553111грн., п.201.1,п.201.7,п.201.10 ст.201 ПК України в результаті чого встановлено факт відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 518867 грн.

Позивачем були надані заперечення на акт перевірки від 28.12.2018, за результатами розгляду яких була надана відповідь ГУ ДФС у Миколаївській області, в якій зазначено, що з урахуванням заперечень п.1 висновку акта перевірки слід викласти в наступній редакції: перевіркою встановлено заниження податку на прибуток на суму 477 774грн.

За наслідками перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 01.02.2019:

-№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 477774грн. та 119443,50 грн. штрафні санкції,

-№ 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 538994грн. та 134748,50 грн. штрафні санкції.

- № 2, яким застосовано штраф 246206,50 грн. за відсутність складення або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого п.201.1, п.201.7, п.201.10. ст.201 ПК України податкових накладних.

На адресу позивача було направлено податкову вимогу № 2265-50 від 18.02.2019 на суму 1718945,57 грн., у тому числі військовий збір у сумі 318,85 грн., податок на прибуток у сумі 694471,83 грн. та податок на додану вартість у сумі 1024154,89 грн.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «АРІЕЛЬ» на порушення пп.134.1 ст.134 не включено до складу доходів кредиторську заборгованість, термін позовної даності якої минув, що призвело до заниження доходу від будь-якої діяльності на загальну суму 17636,67 за ТМЦ, розрахунки за які не проведено станом на 01.01.2015, станом на 30.09.2018 по контрагенту ТОВ «Ферреро Україна».

В ході проведення перевірки підприємству надано лист від 20.12.2018 про надання оригіналів та копій документів щодо виникнення кредиторської заборгованості станом на 01.01.2016 по рахунку №631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками: договорів, видаткових накладних, актів виконаних робіт, наданих послуг, платіжних доручень, бухгалтерських довідок, карток по рахункам бухгалтерського обліку. Ці документи не були надані під час перевірки.

В судовому засіданні представник позивача суду пояснив, що з цим порушенням позивач погоджується, тому податкове повідомлення рішення від 01.02.2019 № в частині донарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 3174 грн. та 793,50 грн. штрафних санкцій є правомірним та скасуванню не підлягає.

Згідно наданих до перевірки актів наданих послуг, платіжних доручень, угод про зарахування зустрічних однорідних вимог, оборотів по рахунку № НОМЕР_1 « Розрахунки з іншими кредиторами», картки по рахунку 6581 по контрагенту ТОВ «Альфа-Торгсервіс Південь» не встановлено надання послуг. До складу витрат/собівартості реалізованих товарів, робіт, послуг, зазначені суми підприємством не включались.

Відповідно до п.198.1,198.2,198.3 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «АРІЕЛЬ-Н» включено до складу податкового кредиту за травень 2017 податкову накладну від 22.05.2017 № 11 на маркетингові послуги на загальну суму 205461,77 грн., у т.ч. ПДВ 34243,63 грн. по контрагенту ТОВ «Альфа-Торгсервіс Південь», придбання яких не підтверджується ані первинними документами, ані здійсненою переплатою.

В судовому засіданні представник позивача суду пояснив, що всі документи надавались до перевірки. Але суду первинні документи щодо отримання маркетингових послуг на суму 205461,77грн. не надано (ні акта приймання-передачі, ні доказів оплати послуг).

Позивач, всупереч ст.77 КАС України не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не надав суду жодних доказів на спростування висновків акта перевірки, тому податкове повідомлення-рішення № 2 від 01.02.2019, яким донараховано позивачу податок на додану вартість в сумі 34244 грн. та штрафні санкції в сумі 8561 грн. є правомірним та скасуванню не підлягає.

В ході перевірки встановлено, що ТОВ «АРІЕЛЬ-Н» укладено з ТОВ «Альфа-Торгсервіс Південь» договір № 19/01/2017-М від 19.01.2017 про надання маркетингових послуг, відповідно до якого, ТОВ «Альфа-Торгсервіс Південь» зобов`язується надати замовнику маркетингові послуги обрані замовником. До перевірки надані акти наданих послуг. До заперечень на акт перевірки була надана копія Додатка 1 до договору від 19.01.2017, згідно з яким визначається вид активності: обов`язкове надання маркетингового плану на наступний квартал до 5-го числа, розміщення зображення на сторінки в газеті «Чистий Дім», обов`язкова маркетингова участь 1 раз на квартал ( акція проводиться протягом одного місяця), обов`язкова участь у Viber розсилці, при відсутності умов мерчандайзингу в договорі, є обов`язковою участь у даній маркетинговій активності.

Також позивачем укладено з ТОВ «Альфа-Торгсервіс Південь» договір від 19.01.2017 на поставку товару. На момент складання двосторонніх актів наданих маркетингових послуг, ТМЦ вже не обліковувались по бухгалтерському обліку, оскільки були списані раніше по балансовому рахунку 281 «Товари» та відповідно відсутні на балансі ТОВ «АРІЕЛЬ-Н».

В ході проведення перевірки на підставі наданих первинних документів не було встановлено жодного взаємозв`язку між отриманими позивачем послугами та результатами його господарської діяльності. Такі послуги вже не могли впливати на результати продажу товару, оскільки він вже був проданий та до покупця перейшло право власності.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «АРІЕЛЬ-Н» здійснював протягом перевіряємого періоду списання палива без наявності документів щодо фактичного використання в своїй діяльності, при цьому на балансі відсутні власні та орендовані транспортні засоби, відсутні будь-які ємності для зберігання палива та роздаточні колонки.

Позивачем до перевірки було надано акти прийому-передачі товару ТОВ « С Кард Сервіс» до договору СКО-7 від 01.07.2015 на паливо (бензин, скраплений газ, дизпаливо). Перевіркою встановлено, що позивач здійснював списання палива згідно актів списання товарів від 31.03.2016, 30.06.2016,30.09.2016, 31.12.2016, 31.03.2017, 30.06.2017, 30.09.2017, 31.12.2017, 31.03.2018, 30.06.2018, 30.09.2018.

Під час надання заперечень на акт перевірки позивач надав накази № 11/12 від 11.12.2014, № 2/02-2016 від 28.02.2016, № 01/12/2014 від 01.12.2014, № 01/07/2015 від 01.07.2015, договори про використання власного автомобіля в виробничих цілях, укладені з: ОСОБА_1 від 01.12.2014, ОСОБА_2 від 05.08.2014,05.08.2015, з ОСОБА_3 від 01.07.2015, свідоцтва на реєстрацію транспортних засобів, маршрутні листи автомобілів, акти списання палива від 30.09.2015,31.12.2015.

До перевірки не надано документів, щодо підтвердження маршрутів руху автомобілів та виконання завдання, а також на яких АЗС, місце їх розташування, здійснювалась заправка автомобілів паливом та хто отримував паливо, тому позивачу правомірно визначено порушення щодо завищення витрат та заниження податкових зобов`язань, оскільки пальне використане (списано) на автомобілі, які не могли бути використані та не використовувались позивачем в межах господарської діяльності внаслідок відсутності договірних правовідносин.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.134.1.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з вимогами п.4-6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 передбачено, що об`єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов`язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат. Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Виходячи зі змісту ст. ст. 138, 139, 198, 200, 201 Податкового кодексу України, право на віднесення сум витрат до складу валових, а сум ПДВ, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту, виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару (роботи, послуги), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару (роботи, послуги) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для відображення у бухгалтерському обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують та підтверджують факти здійснення господарських операцій і які повинні мати визначені цим Законом обов`язкові реквізити.

Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків. Для правильного вирішення спору встановленню, також, підлягає факт реальності надання послуг із з`ясуванням, зокрема, обставин щодо правосуб`єктності сторін господарського договору. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відповідно до п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов`язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Маркетинг - це діяльність, спрямована на створення попиту та досягнення цілей підприємства через максимальне задоволення потреб споживачів; планування і ведення всебічної діяльності, пов`язаної з товаром, з метою здійснення оптимального впливу на споживача для забезпечення максимального споживання за оптимальної ціни та одержання в результаті цього довгострокового прибутку.

З метою оподаткування під маркетинговими послугами (маркетингом) слід розуміти послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчення ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управління рухом продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків (п.п.14.1.108 п.14.1 ст.14 ПК України).

Склад витрат, засади методологічного формування інформації про витрати підприємства в бухгалтерському обліку та її розкриття у фінансовій звітності визначені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, зареєстрованим Міністерством юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248, є нормативно - правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, підлягає застосуванню у межах спірних відносин за положенням статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - ПС(Б)О 16).

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для якого вони здійснені, про що зазначено пунктом 7 ПС(Б)О 16.

За положеннями пункту 17 та 19 ПС(Б)О 16 витрати на збут включають серед витрат, пов`язаних з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), витрати на дослідження ринку (маркетинг).

Умовами договору , укладеного з ТОВ «Альфа-Торгсервіс Південь» від 19.01.2017 виконавець зобов`язувався: надавати маркетингові послуги обрані замовником згідно Додатку №1, проводити маркетингові дослідження та заходи, направлені на популяризацію та просування Продукції Замовника, здійснювати передпродажну підготовку продукції замовнику, здійснювати консультаційно-інформаційне обслуговування замовника, надавати рекомендації щодо можливості, доцільності та ефективності проведення маркетингових заходів при реалізації продукції.

Додатком № 1 до маркетингового договору передбачено, конкретний перелік наданих послуг.

В акті перевірки зазначено, що згідно наданих актів про надання послуг неможливо встановити, які саме та яким чином надавались маркетингові послуги, хто надавав, місце обсяги.

Але суд зазначає наступне, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. При цьому, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаними в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Надані позивачем первинні документи містять опис господарських операцій, усі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами, тобто повністю відповідають вимогам п.201.1 та 201.7 ст.201 Податкового кодексу України та, відповідно, підтверджують фактичне виконання фінансово-господарських операцій, а тому в розумінні ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є первинними документами, що спростовує висновок відповідача щодо відсутності реального надання послуг.

Посилання відповідача на те, що позивачем неправомірно сформовані витрати та податковий кредит по маркетингових послугах на товар, який відсутній на балансі, не свідчить, що ці послуги не використовувались в межах господарської діяльності підприємства та не вплинули на приріст активів платника в майбутньому, оскільки в акті перевірки зазначено, що за період з 01.01.2015-30.09.2018 на показники декларації «Дохід від будь-якої діяльності» мало вплив здійснення операцій із оптової та роздрібної торгівлі товарами побутової хімії, предметами гігієни, косметично-парфумерними товарами, продуктами харчування. Це основний вид діяльності позивача, від якої він отримує дохід. Чинне законодавство не пов`язує можливості обліку витрат для оподаткування прибутку з наявністю або відсутністю права власності на товари, щодо яких здійснюються відповідні дії, які спричиняють відповідні витрати.

В позовній заяві зазначено, що надання маркетингових послуг стимулює збільшення попиту на товари, які реалізовує позивача, що в свою чергу в подальшому призводить до збільшення продажу товарів, які підпадали під маркетингові послуги.

Спірні маркетингові послуги фактично спрямовані на забезпечення ефективного збуту товарів позивача серед споживачів, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача, які, в свою чергу, мають економічний ефект, як при фактичному продажу товару, так і самі по собі, незалежно від такого результату, який не охоплюється предметом договору надання послуг.

Оскільки позивач надав всі первинні документи, що стосуються надання маркетингових послуг, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення для провадження господарської діяльності, направленої на отримання прибутку та реальне використання послуг в господарській діяльності, тому податкове повідомлення-рішення № в частині нарахування податку на прибуток в сумі 216469грн. та 52117,25 грн. та податкове повідомлення-рішення № 2 в частині нарахування податку на додану вартість в сумі 240520грн. та 60130 грн. штрафних санкцій підлягають скасуванню.

Позивачу донараховано податок на прибуток та податок на додану вартість, в зв`язку з включенням до складу витрат вартість списаного палива, використання якого не підтверджено первинними бухгалтерськими документами.

Суд не погоджується з висновками контролюючого органу, оскільки факт придбання пального підтверджується договором купівлі-продажу від 01.07.2015, укладеного позивачем з ТОВ «С КАРД СЕРВІС». Оплата за товар здійснювалась за умовами 100% попередньої оплати. За умовами договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар через мережі АЗС, з операторами яких укладені відповідні угоди з використанням пластикових старт-карток. Пунктом 2.5 договору передбачено, що право власності на товар переходить від продавця-покупцю в момент його передачі, підтвердженням чого виступають дані Процесінгового центру продавця або видаткові документи, або чеки терміналів разом з чеками касових апаратів. Отримання смарт-карт підтверджується актами приймання-передачі. Смарт-карти були надані працівникам для заправки автомобілів на АЗС. Працівник використання палива відображав в маршрутних листах.

Позивачем при проведенні перевірки було надано наказ № 11/12 від 11.12.2014 « Про затвердження форми маршрутного листа ТОВ «АРІЕЛЬ-Н», накази «Про норми витрат палива», договори використання власного автомобіля у виробничих цілях, укладені позивачем з працівниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , маршрутні листи витраченого палива. За умовами договорів про використання власного автомобіля у виробничих цілях, які були складені між позивачем та його працівниками надавалось право працівнику використовувати власний автомобіль для виконання службових обов`язків.

Також позивачем укладені договори позички, за умовами яких позикодавці: ТОВ «АРІКОЛ» (5 договорів), Українсько-Ізраїльське спільне підприємство «АРІЕЛЬ» передають позивачу у безоплатне тимчасове користування транспортні засоби.

Позивач у позовній заяві зазначає, що до перевірки надавались акти списання палива за період 01.07.2015 по 31.12.2015, що підтверджується актами № СпТ-0000012 від 31.12.2015 та № СпТ-000009 від 30.09.2015, які надані ним до позовної заяви.

Надані позивачем документи свідчать, що позивачем правомірно включено до складу інших операційних витрат вартість списаного палива, використаного у господарській діяльності, тому податкове повідомлення-рішення № в частині нарахування податку на прибуток в сумі 258131 грн. та 64532,75 грн. штрафні санкції та податкове повідомлення-рішення № 2 в частині нарахування податку на додану вартість в сумі 240 230 грн. та 66 057,50 грн. штрафних санкцій є протиправним та належить скасувати.

Також перевіркою встановлено, що ТОВ «АРІЕЛЬ-Н» порушено вимоги п.189.1 ст.189, пп. «г» п.198.5 ст.198 ПК України, а саме занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість з вартості палива та маркетингових послуг, які використані не у господарській діяльності позивача при цьому без підтверджуючих документів щодо їх фактичного використання на загальну суму ПДВ 518867, тому згідно із п.198.5 ст.198,п.201.1 п.201.10 ст.201 ПК України, позивач був зобов`язаний скласти податкові накладні та зареєструвати у встановлені строки в ЄРПН.

За наслідками цього порушення відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № 2, яким застосовано штраф 246206,50 грн. за відсутність складення або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого п.201.1, п.201.7, п.201.10. ст.201 ПК України податкових накладних, з яких 120260грн. по послугам маркетингу, 125946,50грн. по реалізації палива.

В судовому засіданні представник відповідача суду пояснила, що в зв`язку з тим, що паливо було списано, доказів того, що воно було використано підприємством в господарській діяльності не було надано до перевірки, тому відповідач дійшов висновку, що це паливо було реалізовано -продано, тому на суму списання палива необхідно скласти податкові накладні.

Представник позивача суду пояснив, що паливо вони не продавали, тому правових підстав складати та реєструвати податкові накладні немає.

Стосовно суті порушення за здійснення якого позивачу нараховані штрафні санкції в сумі 120 260 грн. за не реєстрацію податкових накладних по послугах маркетингу ні в акті перевірки, ні у відзиві, ні в судовому засіданні відповідачем нічого зазначено не було.

В акті перевірки зазначено, що встановлено порушення позивачем п.201.1, п.201.7,п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого встановлено факт відсутності реєстрації накладних.

Вищезазначеними статтями передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відтак, обов`язок скласти податкову накладну виникає у платника податку в разі постачання товарів та надання послуг. Доказів того, що позивач продавав паливо та надавав послуги маркетингу суду не надано, тому податкове повідомлення-рішення № 2 від 01.02.2019 є протиправним та належить скасувати.

18.02.2019 відповідачем була прийнята податкова вимога № 2265-50 на суму 1 718945,57 грн., з яких 318,85 грн. військовий збір (215,96 грн. основний платіж, 102,89 грн. штрафні санкції), 694471,83грн. податок на прибуток ( 468633,75грн. основний платіж, 119443,50 грн. штрафні санкції, 106394,58 грн. пеня), 1024154,89 грн. податку на додану вартість ( 536704,54 грн. основний платіж, 382261,27грн. штрафні санкції, 105189,08 грн. пеня).

Податкова вимога прийнята, в зв`язку з тим, що за наслідками акта перевірки позивачу донараховані податкові зобов`язання з податку на прибуток, податок на додану вартість, військовий збір.

В судовому засіданні представник позивача суду пояснив, що позивачем не оскаржується податкова вимога в частині визначення зобов`язань в сумі 318,85 грн. військового збору.

Оскільки податкові повідомлення-рішення від 01.02.2019№ 2 скасовано частково, № 2скасовано частково, № 2 скасовано повністю, тому податкова вимога підлягає скасуванню частково на суму 1 676804,91 грн., з яких 694471,83грн. загальна сума податкового боргу з податку на прибуток (основний платіж, штрафні санкції та пеня), 982333,08 грн. податковий борг з податку на додану вартість ( 504750 грн. основний платіж 126187,50 грн. штрафних санкцій по податковому повідомленню-рішенню № 2, 246206,50 грн. штрафні санкції по податковому повідомленню-рішенню № 2, 105189,08 пеня).

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, позов належить задовольнити частково: та скасувати частково податкові повідомлення - рішення від 01.02.2019 № в сумі 474600грн. грошового зобов`язання та 118650 грн. штрафні санкції, № 2 в сумі 504750 грн. грошового зобов`язання та 126187,50 грн. штрафних санкцій, скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № 2, яким застосовано штраф 246206,50 грн. , податкову вимогу № 2265-50 від 18.02.2019 частково на суму 1 676804,91 грн.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України та підлягає поверненню позивачу частково за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Оскільки позивачем заявлено вимоги на загальну суму 3236112,07 грн., задоволено позов на суму 3147198,91 грн., що становить 97,25% позовних вимог, то повернути позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід 18681,72 грн., що становить 97,25% від сплаченої позивачем суми судового збору - 19210,00 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 194, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариство з обмеженою відповідальністю "АРІЄЛЬ-Н" (вул. Велика Арнаутська,17, офіс 2В,Одеса,Одеська область,653) до Головне управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) задовольнити частково..

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.02.2019 року № 2 на суму основного зобов`язання 504750,00 грн. та 126187,50 грн. штрафних санкцій.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.02.2019 року № 2.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.02.2019 року № 2 на суму основного зобов`язання 474600,00 грн. та 118650,00 штрафних санкцій.

5. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 18.02.2019 року № 2265-50 на суму 1676804,91 грн.

6. В решті позову відмовити.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "АРІЄЛЬ-Н" (вул. Велика Арнаутська,17, офіс 2В,Одеса,Одеська область,653) судовий збір у сумі 18681,72 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот вісімдесят одна гривня 72 коп.), сплачений квитанцією № 0.0..1 від 12.02.2019 року та квитанцією № 0.0..1 від 12.02.2019 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко