Справа № 160/4545/19
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 травня 2019 р. Справа № 160/4545/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Барановський Р.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до державного реєстратора Виконавчого комітету Троїцької сільскої ради Павлоградського района Дніпропетровської області Колтунової Ольги Олександрівни про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, накладення арешту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 зверулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до державного реєстратора Виконавчого комітету Троїцької сельскої ради Павлоградського района Дніпропетровської області Колтунової Ольги Олександрівни, у прохальній частині якого позивач просить суд:

визнати незаконними дії державного реєстратора Колтунової Ольги Олександрівни Виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису №30769598 від 19.03.2019р.;

зобов`язати державного реєстратора Колтунову Ольгу Олександрівну Виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області скасувати внесенні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису №30769598 від 19.03.2019р. зміни;

накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 до закінчення розгляду справи.

Справі за вищезазначеним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/4545/19 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Барановському Р.А.

За змістом частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у вказаній справі, суд виходить з наступного.

За змістом частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, особливістю правовідносин, що виникають, є їх публічно-правовий характер, пов`язаність із сферою реалізації публічної влади.

Проте, слід зазначити, що специфіку публічно-правового спору визначає не тільки його суб`єктний склад, а й підстави виникнення цього спору і тісно пов`язане з цим питання межі повноважень адміністративного суду.

Загальними критеріями для того, щоб визначити за спірними правовідносинами адміністративну юрисдикцію, є суб`єктний склад сторін (однією із сторін повинен бути суб`єкт владних повноважень) та предмет спору відповідно до природи спірних правовідносин (наявність публічно-правових відносин між сторонами під час виконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій на основі законодавства, тобто при реалізації цим суб`єктом своїх владних функцій та повноважень, визначених законодавством).

Натомість, спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, в обґрунтування заявлених до суду позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 19.03.2019р. відповідачем внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . При цьому, позивач зауважує, що вона є власницею даної квартири на підставі договору дарування та 06.04.2017р. оформила договір іпотеки, у зв`язку з чим дана квартира, на її думку, є під обтяженням. ОСОБА_1 зазначила, що рішення, на яке посилається відповідач перебуває на розгляді у Касаційному цивільному суді, а договір іпотеки не визнаний жодним судом недійсним і є діючим, а, отже, обтяження за ним не знято та на даний час у Дніпровському суді м.Дніпродзержинська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Також позивач зауважила, що є інвалідом і стосовно ОСОБА_2 зверталась до адміністрації Президента України, Генеральної прокуратури України, СБУ стосовно шахрайства з його боку та його начебто опікуна. ОСОБА_1 вважає, що відповідач під час державної реєстрації права власності на вказану квартиру не пересвідчився чи набрало судове рішення законної сили та не здійснив додаткової перевірки рішення за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, а також не зупинив реєстрацію для усунення вказаних недоліків заявником.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 щодо визнання договору іпотеки недійсним, застосування наслідків його недійсності та витребування майна із чужого незаконного володіння, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

06.02.2019р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська прийнято заочне рішення у справі №199/3742/18 (2/199/17179/19), яким вищезазначений позов - задоволено.

Як слідує зі змісту ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02.05.2019р. у справі №199/3742/18 (2/199/17179/19) ОСОБА_5 подано до суду заяву про перегляд заочного рішення у цивільній справі за вищезазначеним позовом.

Аналіз наведених фактичних обставин дає підстави вважати, що оскаржуваним реєстраційним діям відповідача передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про право власності на спірний об`єкт нерухомості, розгляд якого станом на 27.05.2018р. переглядається в рамках цивільної справи №199/3742/18 Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська.

Таким чином, суд доходить до висновку, що у даній справі позов заявлений з підстав порушення права власності, тобто спір фактично стосується не оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, а права володіння (користування) майном, оскільки задоволення заявлених ОСОБА_1 в рамках даної справи позовних вимог призведе до припинення відповідних прав інших осіб.

Враховуючи характер спірних правовідносин та зміст позовних вимог, суд вважає, що даний спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, хоч одним з учасників спору і є суб`єкт владних повноважень, оскільки вказаний позов спрямований на захист приватноправового інтересу позивача.

Отже, слід зазначити, що спірні правовідносини виникли з питання правомірності вчинених відповідачем реєстраційних дій, здійснених на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого можуть бути й вирішені питання, пов`язані з реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Слід зазначити, що згідно із ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, яка є чинною від 15.12.2017р.) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Варто зазначити, що Цивільним процесуальним кодексом України (зокрема, частиною 8 статті 30 Цивільного процесуального кодексу України) визначено виключну підсудність, згідно якої вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій розглядаються судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що спірні правовідносини виникли з питання правомірності вчинених відповідачем реєстраційних дій, здійснених на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого можуть бути й вирішені питання, пов`язані з реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно.

Згідно зі ст. 55 Конституції України - кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ст.ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання дій державного реєстратора незаконними та зобов`язання скасувати зміни у реєстраційному записі №30769598 від 19.03.2019р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірного об`єкта нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1 - не є публічно-правовими, оскільки предметом такого спору є захист права власності, права володіння, користування та розпорядження об`єктом нерухомого майна, тобто, має місце спір приватно-правового характеру, що в свою чергу виключає можливість його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 14.06.2016р. у справі №21-41а16 та від 31.01.2017р. у справі №817/3053/14.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України - при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд зазначає, що захист прав позивача у визначений ним спосіб можливий лише за умови встановлення наявності або відсутності порушення його майнових прав у сфері приватно-правових відносин (права власності на спірне нерухоме майно), що не входить до компетенції адміністративного суду.

Натомість, враховуючи, суть спірних правовідносин, їх суб`єктний склад та норми Цивільного процесуального кодексу України, суд зауважує, що розгляд відповідного спору має здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України - суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, суд роз`яснює, що згідно з пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

З огляду на викладене, суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 7 Закону України "Про судовий збір", з власної ініціативи, у зв`язку з чим за відсутності відповідного клопотання особи, якою таку суму судового збору сплачено, у зв`язку з чим суд не має можливості вирішити питання про повернення Чернецькій Ю .В. судового збору за відсутності відповідного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 243, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до державного реєстратора Виконавчого комітету Троїцької сільскої ради Павлоградського района Дніпропетровської області Колтунової Ольги Олександрівни про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, накладення арешту.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд та вирішення даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка звернулась до суду із позовною заявою, разом із оригіналом позовної заяви й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 256 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський