Справа № 1740/2432/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2019 року м. Рівне №1740/2432/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної установи "Городищенська виправна колонія (№96)"
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державна установа "Городищенська виправна колонія (№96)" (далі - позивач, ДУ "Горожищенська ВК(№96)"), в якій просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незабезпечення належних житлових, побутових, санітарно-гігієнічних умов утримання позивача у відповідності до вимог чинного законодавства, яке визначає умови відбуття покарання засуджених до довічного позбавлення волі;

зобов`язати відповідача у 2-х місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили, привести житлові, побутові, санітарно-гігієнічні умови утримання позивача у відповідність до вимог чинного законодавства, яке визначають умови відбуття засудженими до довічного позбавлення волі, судом призначеного покарання;

згідно ч.1 ст. 382 КАС України, подати звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наразі відбуває покарання у Державній установі "Городищенська виправна колонія (№96)" з максимальним рівнем безпеки. Вказує про те, що за весь період відбування покарання, у вигляді довічного позбавлення волі, адміністрацією установи порушувалися житлово-побутові та санітарні вимоги щодо умов тримання засуджених. Зокрема, приміщення камери №14, в якій утримують позивача, є надто вузьким та загальна площа камери становить 1400мХ2500м.; штучне освітлення не достатнє; природне освітлення та вікна відсутні, в сенсі прямого призначення тому, що віконні прорізи виходять в середину будівлі сектору, вентиляція дуже слабка; порушуються санітарні норми в туалеті; прогулянковий дворик не відповідає встановленим вимогам через вкрай недостатню площу. Зазначив також про те, що наведені порушення підтверджуються звітом представника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Враховуючи викладене, просить суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 27.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідачем до суду подано відзив, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що органом управління виправної колонії є Міністерство юстиції України, яке затверджує структуру та штат колонії, а діяльність виправної колонії контролюється та координується Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, яке затверджує кошторис установи. Відповідач зазначає, що для покращення умов відбування покарань засуджених до довічного позбавлення волі керівництвом установи надіслані листи до Західного міжрегіонального управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про збільшення норм житлової площі на одного засудженого шляхом проведення поточних ремонтів (демонтажу стін між камерами), об`єднання декількох одномісних камер, які не мають площі 4 квадратних метри на засудженого, та фінансування на проведення робіт. Вказав, що Типові правила щодо обладнання секторів для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, затверджені наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань №124 від 28.07.2005 (далі - Типові правила), не застосовуються до облаштування сектору максимального рівня безпеки. Зазначає, що на даний час засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , утримується один у камері сектору максимального рівня безпеки. Площа камери становить 407 м.кв., в камері є один віконний отвір розміром 0,93 на 1,2 м.кв., встановлений санвузол, що обладнаний унітазом, зливним бачком та умивальником. Вентиляцію в камерах передбачено природну, що відповідає діючим нормам кримінально-виконавчого законодавства. Прогулянкові дворики площею 12 кв.м. відповідають вимогам законодавства. Тому, Державна установа «Городищенська виправна колонія (№96)» просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав відповідь на відзив в якому з посиланням на норми чинного законодавства наводить аргументи, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач, заперечень на відповідь на відзив не подав.

Розглянувши позовну заяву, відзив на неї та відповідь на відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 13.03.2012 відбуває покарання в секторі максимального рівня безпеки для чоловіків до довічного позбавлення волі Державної установи «Городищенська виправна колонія №96».

Моніторинговою групою у складі: головного спеціаліста Департаменту з питань реалізації національного превентивного механізму Секретаріату Уповноваженого з прав людини Федоруком О.О., регіонального координатора Уповноваженого з прав людини у зв`язках з громадськістю в Рівненській області ОСОБА_2 та незалежним представником громадськості Секретаріату Уповноваженого з прав людини Рахманним М.І. було здійснено моніторинговий візит до ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)".

Результати проведення моніторингового візиту зафіксовані у звіті від 04.04.2013, з якого вбачається, що в ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)" виявлено ряд недоліків, зокрема, вказано про те, що практично всі відвідані камери характеризуються поганим природним освітленням, неналежним технічним станом туалетів, слабкою припливно-витяжною вентиляцією. В окремих камерах дошки до підголи не прикріпленні.

За результатами моніторингового візиту було рекомендовано Державній пенітенціарній службі України вирішити питання щодо рівномірного розміщення у ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)" засуджених дільниці приміщень камерного типу та довічного позбавлення волі з метою забезпечення мінімальної площі на одну особу та створення належних умов відбування покарання; вжити заходів щодо приведення камерних приміщень у відповідність до вимог нормативно-правових актів, у тому числі: спальні місця у приміщеннях камерного типу та камерах для тримання засуджених до довічного позбавлення волі обладнати відповідно до встановлених законодавством норм площі; забезпечити у всіх камерних приміщеннях доступ до свіжого повітря; забезпечити достатній рівень природного та штучного освітлення та у ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)" привести відповідно до вимог нормативно-правових актів обладнання дворів для проведення прогулянок засуджених, у першу чергу на дільниці для тримання засуджених до довічного позбавлення волі.

Судом також встановлено, що 22.08.2018 начальником відділу моніторингу дотримання прав людини на належне утримання Департаменту реалізації національного превентивного механізму Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини О.В. Бондаренко та головним спеціалістом відділу права на працю Департаменту моніторингу соціальних прав Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Н.В. Юрченко було складено звіт за результатами моніторингового візиту працівників Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

За результатами проведеного моніторингового візиту у ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)" виявлено ряд недоліків. Також було рекомендовано Міністерству юстиції України забезпечити: право на приватність у банному комплексі (обладнати душові кабіни шторками/перегородками); належне штучне освітлення в жилих приміщеннях дільниці ресоціалізації; норму жилої площі на кожного засудженого в окремих жилих приміщеннях дільниці ресоціалізації; провести ретельну перевірку фактів затримки/невідправки кореспонденції засуджених; вжити заходів щодо повної реконструкції сектору максимального рівня безпеки, в якому відбувають покарання засуджені до довічного позбавлення волі в умовах, які є несумісними з повагою до людської гідності.

Позивач вказує, що фактично умови перебування у ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» не змінилися і не покращилися, тому він звернувся до суду.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 28 Конституції України визначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України №1129-IV від 11.07.2003 (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

За правилами ч. 1 ст. 7 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч. 2 ст. 7 КВК України).

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (ч. 4 ст. 7 КВК України).

Дискримінація засуджених за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками забороняється (ч. 5 ст. 7 КВК України).

За приписами ч. 1 ст. 102 КВК України, режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КВК України, засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 151 КВК України, на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КВК України, у дільниці посиленого контролю виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки засуджені тримаються в ізольованих жилих приміщеннях, а в дільниці посиленого контролю виправних колоній максимального рівня безпеки у приміщеннях камерного типу.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулювали Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 № 2186/5(далі - Правила). З 14 вересня 2018 року набрали чинності Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.09.2018 за №1010/32462.

Порядок утримання та встановлені обмеження для засуджених, які знаходяться в дільницях посиленого контролю, передбачені розділом ХХХІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, відповідно до приписів якого у дільницях посиленого контролю виправних колоній засуджені тримаються в умовах суворої ізоляції від інших засуджених, яка поєднується із застосуванням до них обмежень, передбачених режимом відбування покарання, а також заходів виховного впливу. У дільницях посиленого контролю виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання та середнього рівня безпеки засуджені розміщуються у звичайних жилих приміщеннях, а в дільницях посиленого контролю виправних колоній максимального рівня безпеки - у ПКТ.

Засуджені, які тримаються у дільниці посиленого контролю, не мають права виходу з жилих приміщень та ПКТ, за винятком виходу на роботу та проведення прогулянок у встановлений розпорядком дня час, а також у випадках надання їм побачень, медичного обстеження та стаціонарної медичної допомоги, відвідування кімнати для виховної роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КВК України, особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів.

Згідно з пунктами 10-12 Мінімальних стандартних правил поводження з в`язнями [резолюція 663 CI (XXIV) ( 995_992 ) ООН від 30.08.1955] всі приміщення, якими користуються в`язні, особливо спальні, повинні відповідати всім санітарним вимогам, причому належну увагу слід звертати на кліматичні умови, особливо на кубатуру цих приміщень, на мінімальну площу їх, на освітлення, опалення і вентиляцію. В приміщеннях, де живуть і працюють в`язні: а) вікна повинні мати достатні розміри для того, щоб в`язні могли читати і працювати при денному світлі, і повинні бути сконструйовані так, щоб забезпечувати доступ свіжого повітря, незалежно від того, є чи немає штучної системи вентиляції; b) штучне освітлення повинне бути достатнім для того, щоб в`язні могли читати і працювати без шкоди для зору. Санітарні вузли повинні бути достатні для того, щоб кожен в`язень міг задовольнити свої природні потреби, коли йому це потрібно, в умовах чистоти і пристойності.

Європейськими пенітенціарними (в`язничними) правилами (Рекомендація № R (2006)2 від 12.02.1987 Комітету Міністрів держав-учасниць) встановлено, що при поводженні з усіма особами, позбавленими волі, необхідно дотримуватись їхніх прав людини. Особи, позбавлені волі, зберігають усі права, яких вони не були законно позбавлені за рішенням суду, відповідно до якого вони засуджені до позбавлення волі чи взяті під варту. Утримання ув`язнених в умовах, які порушують їхні права людини, не може бути виправдано нестачею ресурсів (пункти 1,2,4).

Відповідно до п. 18 Європейських пенітенціарних (в`язничних) правил у всіх будівлях, де ув`язнені повинні мешкати, працювати або збиратися: a. вікна мусять бути достатньо великими, аби ув`язнені могли читати чи працювати при природному освітленні в нормальних умовах, та забезпечувався приплив свіжого повітря, крім тих випадків, коли є відповідна система кондиціонування повітря; b. штучне освітлення мусить відповідати загальноприйнятим технічним нормам; c. повинна бути передбачена система сигналізації, яка дозволяє ув`язненим негайно встановлювати контакт із персоналом.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 28.07.2005 №124, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.08.2005 за № 881/11161, затверджено Положення про сектор максимального рівня безпеки при виправній колонії середнього рівня безпеки (далі - Положення).

Пунктом 1.2 Положення встановлено, що Сектор є структурним підрозділом виправної колонії середнього рівня безпеки (далі - колонія), на території якої він створений, і розташовується в ізольованому (локальному) секторі житлової зони колонії на базі капітально побудованих приміщень камерного типу (далі - ПКТ).

Згідно з пунктом 1.3 Положення у секторі тримаються засуджені до позбавлення волі на певний строк, яким за рішенням Апеляційної комісії Державного департаменту України з питань виконання покарань з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі (далі - Апеляційна комісія Департаменту), установлено відбування покарання у ПКТ виправної колонії максимального рівня безпеки, а також чоловіки, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до пункту 1.8 Положення Сектор не має прав юридичної особи. Бухгалтерські та фінансові операції з його обслуговування провадяться відповідними службами колонії.

Додатком до Положення є Типові правила щодо обладнання секторів для тримання засуджених до довічного позбавлення волі (далі - Типові правила), відповідно до пункту 1 яких ці правила застосовуються для обладнання нових та реконструкції і капітального ремонту діючих секторів максимального рівня безпеки (далі - сектори). При облаштуванні секторів, крім цих правил, необхідно також керуватися вимогами державних будівельних норм, державних стандартів України, державними протипожежними та санітарними нормами при будівництві, а також вимогами відомчих нормативно-правових актів, що регламентують це питання.

Та обставина, що відповідно до доводів відповідача сектор максимального рівня безпеки для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, ДУ «Городищенська виправна колонія (№ 96)» був прийнятий в експлуатацію 30.06.2004, не дає підстав для неврахування приписів Положення та Типових правил, затверджених в часі пізніше, оскільки вказані нормативні документи регламентують діяльність та встановлюють вимоги до всіх секторів для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, як нових, так і реконструйованих раніше, і не розмежовують такі вимоги в залежності від часу створення (реконструкції) секторів.

Пунктом 3 Типових правил визначено, що з метою забезпечення надходження до камери належного природного освітлення відношення площі світлових прорізів до площі підлоги встановлюється не менше 1:8, віконні прорізи виконуються висотою 1200 мм, шириною - не менше 900 мм. У кожній камері встановлюються санітарний вузол, обладнаний унітазом із зливним бачком, умивальник та при технічній можливості душова кабіна. Санітарний вузол обов`язково відгороджується суцільною перегородкою висотою не менше 1 м. з дверима, що відчиняються ззовні.

Також п. 3 Типових правил передбачено, що прогулянкові дворики розміщуються на території сектору або на даху будівлі з ПКТ і будуються з розрахунку 3 кв. м на одну особу і не менше ніж на 25% від загальної кількості місць для засуджених у секторі. Площа кожного прогулянкового дворика має бути не менше ніж 12 кв. м.

Пунктом 4.2 Типових правил визначено, що у приміщеннях передбачається припливна або припливно-витяжна вентиляція. У камерах передбачаються: а) припливно-механічна вентиляція з підігрівом припливного повітря в холодний період та розташування повітроводів у коридорах уздовж повздовжньої стіни з розміщенням припливних отворів у стінах камер; б) витяжна гравітаційна вентиляція через окремі для кожної камери витяжні канали, що розміщуються у стіні.

Дослідженими судом доказами підтверджено, що житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови утримання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, які утримуються в секторі максимального рівня безпеки ДУ «Городищенська виправна установа (№ 96)», не відповідають встановленим стандартам як в міжнародному, так і в національному законодавстві. Зазначені обставини підтверджені станом на 2013 рік за результатами моніторингового візиту до установи представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також за результатами візиту працівників Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, проведеного у 2018 році. Позивач на даний час утримується у секторі максимального рівня безпеки ДУ «Городищенська виправна установа (№ 96)», а відтак суд вважає, що невідповідність умов утримання позивача у виправній установі нормативно встановленим вимогам підтверджена належними та допустимими доказами та не спростована відповідачем.

Відповідно до пп. 15 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713-IV), посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, зобов`язані створювати належні умови для тримання засуджених і осіб, узятих під варту, їх комунально-побутового і медико-санітарного забезпечення.

Пунктом 1.9 Положення про сектор максимального рівня безпеки при виправній колонії середнього рівня безпеки, затвердженого наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 28.07.2005 №124, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.08.2005 за N 881/11161, установлено, що начальник колонії та його заступники несуть персональну відповідальність за додержання вимог законодавства, умов і режиму тримання засуджених у секторі.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до Положення про Державну установу «Городищенська виправна колонія (№96)», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 27.06.2018 №2134/5, зокрема пп.12 п.5, виправна колонія відповідно до покладених на неї завдань здійснює матеріально-побутове забезпечення засуджених, які тримаються у виправній колонії, відповідно до вимог нормативно-правових актів; створює їм побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни.

При вирішенні даного адміністративного спору суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Калашников проти Росії» суд вказав що умови утримання заявника під арештом, зокрема переповненість камери, її антисанітарія і вплив цих факторів на здоров`я та якість життя заявника у поєднанні із тривалістю такого арешту, є таким поводженням, що принижує людську гідність. Отже, мало місце порушення статті 3 Конвенції.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» встановлено, що уряд нічим не підтвердив свої аргументи щодо належного функціонування вентиляційної системи. За цих обставин Суд схильний віддати перевагу версії заявника з цього питання (див. рішення у справі «Ахмет Озкан та інші проти Туреччини» (Ahmet Ozkan and Others v. Turkey), N 21689/93, п. 426, від 6 квітня 2004 року). Отже, Суд визнає, що на додаток до переповненості камер, у яких заявника тримали протягом двох років, трьох місяців і п`ятнадцяти днів, умови тримання його під вартою погіршувала і неналежна вентиляція. Це підтверджується також висновком, якого Суд дійшов у справі Коваля (див. рішення у справі «Коваль проти України» (974_143) (Koval v. Ukraine), N 65550/01, п. 76, від 19 жовтня 2006 року) стосовно цієї самої установи досудового тримання під вартою.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин вжиття ним заходів щодо повного усунення порушень вимог чинного законодавства в частині забезпечення належних житлових, побутових та санітарно-гігієнічних умов утримання засудженого ОСОБА_1 в ДУ «Городищенська виправна колонія (№ 96)». Доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо відповідності умов утримання позивача нормативним стандартам, не відповідають обставинам справи та спростовуються дослідженими доказами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністрацією Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» не було вжито належних заходів для приведення умов утримання засудженого до довічного позбавлення волі позивача у відповідність до вимог чинного законодавства, чим допущено протиправну бездіяльність внаслідок невиконання обов`язку, встановленого законом, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення.

При цьому суд зазначає, що позивач просить зобов`язати відповідача у 2-х місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили привести житлові, побутові та санітарно-гігієнічні умови утримання Галанджовського Я.П. у відповідність до вимог чинного законодавства, які визначають умови утримання та відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі.

Однак, суд вважає, що дана позовна вимога підлягає до задоволення частково з врахуванням критеріїв розумності та реальності можливих строків для відповідача приведення житлових, побутових та санітарно-гігієнічних умов утримання засудженого позивача у відповідність до чинного законодавства.

Тому, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» у п`ятимісячний строк привести житлові, побутові та санітарно-гігієнічні умови утримання засудженого ОСОБА_1 у відповідність до вимог чинного законодавства, які визначають умови утримання та відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, частково обґрунтував обставини щодо правомірності своїх дій, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача частково правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення частково.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено аргументованих причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» щодо незабезпечення належних житлових, побутових, санітарно-гігієнічних умов тримання засудженого ОСОБА_1 , у відповідності до вимог чинного законодавства, які визначають умови відбування покарання засуджених до довічного позбавлення волі.

Зобов`язати Державну установу «Городищенська виправна колонія (№96)» (с. Городище, Рівненського району, Рівненської області, 35341, ) у п`ятимісячний строк привести житлові, побутові та санітарно-гігієнічні умови утримання засудженого ОСОБА_1 (адреса перебування: АДРЕСА_1 , Державна установа «Городищенська виправна колонія (№96)») у відповідність до вимог чинного законодавства, які визначають умови утримання та відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі.

У задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» привести житлові, побутові та санітарно-гігієнічні умови утримання засудженого ОСОБА_1 у відповідність до вимог чинного законодавства, саме у двомісячний строк та згідно ч.1 ст. 382 КАС України подати звіт про виконання судового рішення- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Махаринець Д.Є.