Справа № 206/2180/19
Суддя: Маштак К. С.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 206/2180/19
Провадження № 2-а/206/49/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Буркова Владислава Сергійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з даним позовом з огляду на наступні обставини. 09.04.2019 рухаючись автомобільною дорогою Харків - Красноград - Перещепине (М-29) на 87 км., оглядовість та видимість у напрямку руху дозволила позивачу заздалегідь побачити перешкоду для руху по правій смузі руху автотранспорту, у вигляді вибоїн, тому він був вимушений тимчасово рухатись лівою смугою.Позивача було зупинено та відносно нього складено відповідачем, інспектором роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Бурковим В.С.,постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення п. 11.2. ПДР України, а саме: на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку водій керував транспортним засобом у лівій смузі при вільній правій смузі. При винесенні постанови відповідач не надав належної оцінки і не вжив всіх заходів для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, не прийняв до уваги усі пояснення позивача щодо відсутності з його сторони будь-яких ознак порушення правил дорожнього руху. У зв`язку із чим, позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 480275 від 09.04.2019, винесену інспектором роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Бурковим В.С. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а справу закрити за відсутністю складу правопорушення.

У судовому засіданні позивач підтримав викладені в позові обставини та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.04.2019 відносно ОСОБА_1 була складена постанова серії НК № 480275 про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку із тим, що водій, тобто позивач, керуючи транспортним засобом на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку керував транспортним засобом у лівій смузі при вільній правій смузі, чим порушив п. 11.2. ПДР (а.с. 3, 26).

З долученої до матеріалів справи фототаблиці вбачається, що права смуга руху має численні вибоїни (а.с. 7-11, 27-30).

При дослідженні відеозапису, долученого позивачем до матеріалів справи, судом встановлено, що права смуга руху має численні вибоїни, тому учасники дорожнього руху вимушені рухатись у лівій смузі для руху (а.с. 31).

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити: чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності; чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення; чи виконано вимоги закону щодо обов`язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи та інше. Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

«Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р. встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Таким чином слід зазначити, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право виносити постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним нею порушенням, без перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення на іншу дату для надання часу для пошуку адвоката, надання пояснень, доказів, тощо, відтак вищезазначена постанова не може вважатися протиправною.

Згідно з п. 2.12 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу має право: а) довіряти в установленому порядку розпорядження транспортним засобом іншій особі; б) на відшкодування витрат у разі надання транспортного засобу поліцейським та працівникам органу охорони здоров`я згідно з пунктом 2.7 цих Правил; в) на відшкодування збитків, завданих унаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки дорожнього руху; г) на безпечні та зручні умови для руху; ґ) запитувати оперативну інформацію про дорожні умови та напрямки руху.

Між тим, згідно п. 11.2 Правил дорожнього руху, на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У своїй позовній заяві позивач зазначив, що рухаючись по лівій смузі руху, він виконував безпечний для інших учасників руху маневр у вигляді об`їзду вибоїн та напливів асфальтного покриття на правій смузі руху, які могли утворити небезпеку для руху автотранспортних засобів під час руху по ній, проте такі пояснення відповідачем не були взяті до уваги.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський» суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Однак, відповідач повідомлений належним чином про місце, дату та час проведення судового засідання у судове засідання для надання пояснень по суті позовних вимог не з`явився, жодного доказу на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення до суду не надав, а в свою чергу суд не може посилатися лише на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в якій також не наведено жодного доказу на якому ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 р. у справі № 338/1/17.

Так, посилання позивача, що він не вчиняв адміністративного правопорушення, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані, хоча обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладено саме на відповідача. За таких обставин суд вважає, що відповідачем по справі не доведено, наявності обставин, що стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 3.1.2. ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», гранична глибина окремих осідань, вибоїн не повинна перевищувати 4 см. для доріг І - III категорій і груп А, Б вулиць і доріг населених пунктів; 6 см. - для решти категорій і груп. Гранична висота напливів не повинна перевищувати 2 см. для доріг І - III категорій і груп А, Б і В вулиць і доріг населених пунктів; 4 см. - для решти категорій і груп.

Як вбачається з досліджених судом фототаблиць та відеозапису, долучених позивачем до матеріалів справи, глибина вибоїн та висота напливів явно перевищують граничні встановлені ДСТУ норми, таким чином дані вибоїни та напливи слід вважати перешкодами для руху.

Відтак, суд приходить до висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки позивач, врахувавши дорожню обстановку, правомірно здійснив рух по лівій смузі з метою об`їзду численних вибоїн та напливів на правій смузі руху, тим самим вжив заходів для дотримання безпечних та зручних умов для руху.

В свою чергу, суд вбачає в діях відповідача корупційні ризики, оскільки його дії спрямовані на притягнення осіб до адміністративної відповідальності за рух у лівій смузі при вільній правій, замість забезпечення безпеки руху на цій ділянці шляхом попередження водіїв, враховуючи, що останній обізнаний щодо наявності численних вибоїн та напливів на правій смузі руху.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд, з урахуванням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: оскаржувана постанова - скасуванню, провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закриттю, в задоволенні іншої частини позову (визнання постанови протиправною) суд відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 122, 213, 222, 251, 254, 258, 288 КУпАП, ст.ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 229, 242-246, 286 КАС України,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Буркова Владислава Сергійовича (місцезнаходження: м. Харків, вул. Шевченка, 315-а) про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення серії НК № 480275 від 09.04.2019 щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених КАС України.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, що відповідає п. 15.5 ч.1 розділу VІІ перехідних положень КАС України.

Повне судове рішення суду складено 04.06.2019

Суддя К.С. Маштак