Справа № 140/2723/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4046/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта Курдиляс Ю.Л.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року (ухвалене головуючим - суддею Плахтій Н.Б. о 14 год. 58 хв. у м. Луцьку, повний текст судового рішення складено 07 березня 2019 року) у справі № 140/2723/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.11.2018 № , котрим до ФОП ОСОБА_2 застосовано штраф в сумі 34976, 56 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідачем нарахована штрафна санкція з порушенням строку давності, передбаченого пунктом 102.1 Податкового кодексу України (далі - ПК України), відповідно до якої контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків не пізніше 1095 днів.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 28.11.2018 № .

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з порушенням встановленого статтею 102 ПК України строку нарахована штрафна санкція за несвоєчасну сплату ФОП ОСОБА_2 грошового зобов`язання.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що строк на проведення ГУ ФДС у Волинській області камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань до бюджету ФОП ОСОБА_3 у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII зупинявся на 2015 та 2016 роки, а тому строк донарахування грошових зобов`язань, встановлений статтею 102 ПК України, не порушено.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ГУ ДФС у Волинській області проведено перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання граничних строків сплати узгодженого податкового зобов`язання платника за період з 04.12.2013 по 03.08.2015, про що складено акт від 02.11.2018 №23016/03-20-55-13/ (а.с. 21).

Згідно з висновками акту перевірки від 02.11.2018 №23016/03-20-55-13/ позивачем порушено п. 57.1 ст. 57 ПК України і відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України позивач зобов`язаний сплатити штраф, зокрема, при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу - 34976, 65 грн. (а.с. 21).

На підставі висновків вказаного вище акту перевірки 28.11.2018 ГУ ДФС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким до ФОП ОСОБА_2 застосовано штрафні санкції на суму 34976, 56 грн у розмірі 10 % від суми фактичної сплати несвоєчасно сплачених грошових зобов`язань (а.с. 34).

Вважаючи прийняте податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпункт 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначає, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Згідно з п. 76.1 ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

З огляду на зазначене суд вважає, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п. 75.1 ст. 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу.

Мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення. Камеральна перевірка проводиться на систематичній основі, тобто перевіряються всі без винятку податкові декларації та уточнюючі розрахунки, подані платником, якого перевіряють.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ГУ ДФС у Волинській області відповідно до вимог ст. 75 ПК України була проведена в приміщені контролюючого органу камеральна перевірка ФОП ОСОБА_2 щодо дотримання граничних строків сплати узгодженого податкового зобов`язання платника податків, про що свідчить акт перевірки від 02.11.2018 №23016/03-20-55-13/ (а.с.21).

З акту перевірки вбачається, що контролюючий орган дійшов до висновку, що ФОП ОСОБА_2 порушено граничні строки сплати узгодженої суми грошових зобов`язань на загальну суму 349765, 60 грн.

Так із розрахунку штрафної санкції слідує, що позивач сплатив із затримкою у 11 днів грошове зобов`язання, визначене згідно з податковим повідомленням рішенням від 04.12.2013 № , по строку сплати до 16.12.2013, фактично сплачено 26.12.2013; із затримкою в 4 дні грошове зобов`язання згідно з податковою декларацією з ПДВ від 16.07.2015 № по строку сплати до 31.07.2015, фактично сплачено 03.08.2015; із затримкою в 1 день грошове зобов`язання згідно з податковою декларацією з ПДВ від 19.06.2015 № по строку сплати до 01.07.2015, фактично сплачено 01.07.2015 (а.с.22).

Внаслідок встановлених порушень за актом перевірки від 02.11.2018 відповідачем визначено розмір штрафу в сумі 34976, 56 грн.

Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи представник позивача підтвердив таку несвоєчасність сплати грошового зобов`язання, однак зазначає, що відповідачем нарахована штрафна санкція з порушенням строку давності, передбаченого п. 102.1 ст. 102 ПК України, відповідно до якого контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків не пізніше 1095 днів.

Разом з цим представник апелянта надав пояснення згідно яких вважає, що ними не пропущено даного строку, оскільки строк на проведення ГУ ФДС у Волинській області камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань до бюджету зупинявся на 2015 та 2016 роки у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII.

Однак на переконання колегії суддів такі доводи апелянта є безпідставними та такими, що не спростовують висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Так відповідно до п.102.1 ст. 102 ПК України, яка регулює строки давності та їх застосування, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Разом з цим пунктом 3 розділу ІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік Державною фіскальною службою України та її територіальними органами, Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб`єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 01.01.2015 на перевірки суб`єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 01.07.2015 на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

З аналізу зазначених вище норм, зокрема і пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким встановлений спеціальний порядок проведення перевірок суб`єктів господарювання за певними умовами, вбачається, що запроваджені наведеним Законом обмеження не стосуються камеральних перевірок, які є функцією здійснення повноважень контролюючим органом. Разом з тим, об`єктом камеральної перевірки є виключно дані, які знаходяться в розпорядженні податкового органу, будь-які інші дані не можуть бути предметом дослідження податковим органом.

На користь такого висновку свідчить і мета, з якою був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», а саме зменшення адміністративного навантаження на суб`єктів господарювання з річним оборотом менше 20 мільйонів грн, а також із метою ефективного використання ресурсів фіскальних органів було тимчасово обмежено здійснення щодо таких платників податків окремих видів податкових перевірок, проведення яких потребувало значних зусиль як із боку контролюючих органів, так і платників податків. Разом із тим, проведення камеральних перевірок через їх спрощену процедуру не вимагає від платників податків будь-яких витрат часу та ресурсів, не створює для платників будь-якого додаткового адміністративного навантаження та не заважає нормальному перебігу їх господарської діяльності.

Системний аналіз наведених вище положень норм ПК України дає підстави для висновку про те, що встановлені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII обмеження щодо проведення перевірок суб`єктів господарювання за певними умовами не стосуються камеральних перевірок, об`єктом яких є виключно дані, які знаходяться в розпорядженні контролюючого органу.

Такої правової позиції зокрема дотримається Верховний Суд в постанові від 26.03.2019 у справі № 805/4746/15-а ( № К/9901/18712/18).

Зазначене дає підстави для висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що контролюючим органом з порушенням строків давності 02.11.2018 проведено перевірку дотримання граничних строків сплати узгодженого податкового зобов`язання, за наслідками якої відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України зобов`язано позивача сплатити штраф у розмірі 10 % погашеної суми податкового боргу, оскільки встановлені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII обмеження щодо проведення перевірок суб`єктів господарювання за певними умовами не стосуються камеральних перевірок.

Крім цього апеляційний суд зазначає, що і не заперечувалося представником апелянта, що будь - які обмеження щодо проведення камеральних перевірок суб`єктів господарювання, в тому числі зупинення строку на проведення податковими органами камеральних перевірок своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань до бюджету у 2015 та 2016 роках з моменту вступу в силу Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII не закріплено ні в Податковому кодексі України, ні в будь - якому іншому нормативно - правовому акті.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі № 140/2723/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 04 червня 2019 року