Справа № 540/405/19
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/405/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

01 березня 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Азово-Чорноморського регіонального управління (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Азово-Чорноморського регіонального управління щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01 липня 2015 р. по 22 серпня 2016 р.

- зобов`язати Азово-Чорноморського регіональне управління нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 липня 2015 р. по 22 серпня 2016 р.

Ухвалою суду від 09.04.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 06.05.2019 р.

Протокольною ухвалою суду від 06.05.2019 р. суд вирішив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 05.06.2019 року відмовлено у задоволенні клопотанні відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту позовної заяви та відповіді на відзив від 02.05.2019 р., позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 27 червня 2014 р. по 22 серпня 2016 р. він проходив військову службу за контрактом в Азово - Чорноморському регіональному управлінні. При цьому, у період з 01.07.2015 р. по 22.08.2016 р. йому протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення, чим порушено ч. 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". З огляду на вказані обставини та приписи законодавства позивач просить суд задовольнити його позов у повному обсязі.

19.04.2019 р. відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, а 03.05.2019 р. заперечення на відповідь на відзив, у яких заперечує проти задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Аналогічні приписи містяться у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 р. № 1078. Таким чином, за позицією відповідача, чинне законодавство пов`язує обов`язок бюджетних установ нараховувати та виплачувати суми індексації виключно у межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами. Враховуючи, що протягом 2015-2016 р. Азово-Чорноморському регіональному управлінню бюджетних асигнувань на проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців не виділялося, тому відповідач правомірно не здійснював нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення. При цьому, відповідач вказує на те, що нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення поза межами бюджетних асигнувань було б порушенням бюджетного законодавства України.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує про наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 02.07.2014 р. начальником Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України видано наказ № 90-ОС "По особовому складу", пунктом 2.4 якого зараховано до списків особового складу та всіх видів забезпечення по регіональному управлінню майора ОСОБА_1 , який наказом Голови Державної прикордонної служби України від 27 червня 2014 року № 500-ос призначений старшим офіцером сектору по роботі з персоналом та прибув для подальшого проходження служби з Національної академії Державної прикордонної служби України м. Хмельницький, з 02 липня 2014 року.

Наказом начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 19 серпня 2016 р. № 309-ос ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення по регіональному управлінню з 22 серпня 2016 року.

21 січня 2019 року позивач звернувся до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України із зверненням (в порядку Закону України "Про звернення громадян"), у якому просив повідомити, чи нараховувалась та виплачувалась йому індексація грошового забезпечення у період з 01.06.2015 р. по 05.08.2016 р. та у разі, якщо таке нарахування та виплата не здійснювалися, повідомити про причину та вказати загальний розмір індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Листом в. о. начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 23.01.2019 р. № 11/А-4 позивача повідомлено про те, що нарахування та виплата індексації останній раз була проведена у грудні 2015 року за червень 2015 року. Відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. У зв`язку із вищезазначеним, нарахування індексації з 01 липня 2015 року по 22 серпня 2016 року не проводилося, заборгованість з виплати індексації за даними бухгалтерського обліку відсутні.

Вважаючи бездіяльність щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує про наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах щодо сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовані Законом України Закон "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон України № 2011-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абзацом 2 частини четвертої, частин другої, третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-XII (далі - Закон України № 1282-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника. (ст. 2 Закону України № 1282-ХІІ)

Підстави для проведення індексації передбачені статтею 4 Закону України № 1282-ХІІ, зокрема, індексація доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Тобто, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Приписами частини другої статті 5 Закону №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-ІІІ(далі - Закон № 2017-ІІІ) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Статтею 19 Закону № 2017-ІІІ визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 6 Закону № 1282-ХІІ).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі також - Порядок № 1078).

Згідно пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотків. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2013 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищував поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розмір оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи, організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розмір оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюється відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги проводяться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету; 5) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються і т.д.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела, пропорційно його частині у загальному доході.

Таким чином, виходячи з наведених законодавчих норм, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій оплати праці (грошового забезпечення). Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Як встановлено судом та підтверджуються матеріалами справи, позивачу, який перебував на службі в Азово - Чорноморському регіональному управлінні Прикордонної служби України, у період з 01 липня 2015 року по 22 серпня 2016 року не проводилось нарахування та виплата індексації грошового забезпечення. При цьому, єдиною підставою для не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період відповідач зазначає відсутність відповідних бюджетних асигнувань, затверджених кошторисом та штатним розписом.

Проте, суд вважає вказаний довід відповідача необґрунтованим та таким, що суперечить приписам чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, а тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів. При цьому, обмежене фінансування не впливає на наявність у позивача права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Аналогічні позиції висловлено Європейським судом з прав людини у рішеннях по справам "Кечко проти України", "Сук проти України": "… реалізація особою права, пов`язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на момент виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань.".

Крім того, суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Азово-Чорноморське регіональне управління, відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення, а також доказів того, що ним протягом 2015-2016 років надсилались до відповідного органу вимоги щодо виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у не вчиненні дій, спрямованих на нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення у період проходження ним військової служби, а саме з 01 липня 2015 року по 22 серпня 2016 року, а тому вимоги позивача щодо зобов`язання Азово - Чорноморське регіональне управління нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за спірний період підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій Азово - Чорноморське регіональне управління, то суд зазначає наступне.

Дії - це активна поведінка особи (суб`єкта владних повноважень) у формі прямого волевиявлення, спрямована на настання будь-яких правових наслідків.

Бездіяльність - це пасивна поведінка особи (суб`єкта владних повноважень), яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку вона зобов`язана була і могла вчинити, або невідвернення небезпеки, яку особа зобов`язана була і мала можливість відвернути.

Враховуючи, що відповідачем не було вчинено жодних активних дій, спрямованих на нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення, тому суд прийшов висновку про визнання протиправною саме бездіяльності відповідача.

Таким чином, вимоги позивача щодо визнання протиправними дій відповідача задоволенню не підлягають.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги предмет спору та обставини даної справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - .

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України (місце знаходження 73000, м. Херсон, вул. Віктора Гошкевича, 11а, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Азово-Чорноморського регіонального управління Прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01 липня 2015 р. по 22 серпня 2016 р.

Зобов`язати Азово-Чорноморського регіональне управління Прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 р. по 22 серпня 2016 р.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 112030100