Справа № 1640/3284/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 р. Справа № 1640/3284/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

спеціаліста Марченко О . Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові в режимі відеоконференції із Полтавським окружним адміністративним судом та Шишацьким районним судом Полтавської області адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Гіглава О.В.) від 15.01.2019 (повний текст рішення складено 21.01.2019 р.) по справі № 1640/3284/18

за позовом ОСОБА_2

до Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів України, Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Пенсійного фонду України, третя особа Державна казначейська служба України

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовною заявою до Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про зобов`язання Великобагачанського ОУПФУ зарахувати страховий стаж за 2006-2018 роки, стягнувши з ДПСС України, Головного управління ДПСС в Полтавській області на користь ОСОБА_2 страхові внески шляхом пропорційного ділення нарахованого доходу за час вимушеного прогулу: щомісячно, щоквартально, щорічно відповідно до пункту 2 статті 7 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в тому числі зобов`язавши відповідачів сплатити внески до Пенсійного фонду України шляхом внесення щомісячних, щоквартальних, щорічних змін до форми ОК-5 за 2006-2018 роки відповідно до пункту 2 статті 7 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та індивідуальних відомостей про застраховану особу за облікової картки платника податків № НОМЕР_1 громадянина держави України ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивовані незгодою позивача з несплатою страхувальниками відносно нього протягом 2006-2018 років страхових внесків, які мали сплачуватися при виплаті сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та, як наслідок, з не зарахуванням йому в зв`язку з такою несплатою пенсійним органом страхового стажу за вказаний період.

Уточненою позовною заявою від 08.10.2018 позивач визначив в якості відповідачів у справі, крім Великобагачанського ОУПФУ, також Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів і Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 залучено в якості співвідповідача у справі №1640/3284/18 Державну ветеринарну та фітосанітарну службу України, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державну казначейську службу України.

28.11.2018 позивачем подано до суду першої інстанції уточнену позовну заяву від 26.11.2018 з аналогічним змістом позовних вимог, як і в позовній заяві від 08.10.2018, яку прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, однак позовні вимоги позивач звернув вже не лише до Великобагачанського ОУПФУ про зобов`язання його на підставі судових рішень зарахувати страховий стаж за 2006-2018 роки, стягнувши з ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області, Держпродспоживслужби, ДКС України на його користь страхові внески, а й до Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Ухвалою суду Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 залучено в якості співвідповідачів у справі №1640/3284/18 ПФУ та ГУПФУ в Полтавській області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Великобагачанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати позивачу до загального трудового стажу страховий стаж за періоди з 28 лютого 2006 року по 28 жовтня 2011 року включно та з 01 вересня 2016 року по 27 липня 2017 року включно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивачем та Великобагачанським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність судового, просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Великобагачанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області надано відзиви на апеляційні скарги, в яких просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Великобагачанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись.

27.05.2019 року до суду надійшло клопотання представника Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому засіданні. Разом з тим, оскільки заявник не позбавлений права направити іншого представника, з метою дотримання строків розгляду справи, які встановлені Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Розгляд справи проведено в режимі відеоконференції із Полтавським окружним адміністративним судом та Шишацьким районним судом Полтавської області.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити та відмовити в задоволенні апеляційної скарги Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

Представник Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити та відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_2 перебуває на обліку у Великобагачанському ОУПФУ та отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25.08.2018 (том 2 а.с. 28).

Згідно з відомостями пенсійної справи розрахований позивачу при призначенні пенсії стаж становив 29 років 7 місяців 15 днів (том 2 а.с. 28).

За змістом наявного у матеріалах пенсійної справи розрахунку стажу слідує, що, у подальшому, до стажу ОСОБА_2 був зарахований страховий стаж за періоди: з 01.11.2011 по 30.06.2012, з 01.07.2016 по 26.04.2016, в результаті чого загальний стаж останнього становить 34 роки 2 місці 15 днів (том 2 а.с. 31).

Разом з тим, позивач наполягає на тому, що розмір його загального стажу є більшим, ніж розрахований Великобагачанським ОУПФУ, оскільки пенсійним органом при розрахунку стажу безпідставно не було враховано відповідного страхового стажу позивача за період 2006-2018 роки, серед якого:

- період незаконного відсторонення від роботи з 28.02.2006 по 28.10.2011, за який на користь позивача судовим рішенням у справі №1602/359/2012 стягнуто втрачений заробіток у розмірі 266884,45 грн;

- період вимушеного прогулу з 01.09.2016 по 27.07.2017, середній заробіток за який на користь ОСОБА_2 стягнуто з Держветфітослужби України судовим рішенням у справі №816/1772/16 у розмірі 52389,40 грн;

- період вимушеного прогулу з 19.06.2012 по 11.04.2016, середній заробіток за який на користь позивача стягнуто з ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області судовим рішенням у справі №816/67/16 у розмірі 251287,00 грн.

ОСОБА_2 не погоджується з тим, що можливість зарахування позивачу відповідного страхового стажу за вказані періоди пенсійний орган пов`язує з фактичною виплатою йому коштів у розмірах 266884,45 грн, 52389,40 грн та 251287,00 грн та відрахуванням при проведенні таких виплат відповідних страхових внесків до пенсійного фонду, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом (з урахуванням його уточнень).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Великобагачанське ОУПФУ зарахувати позивачу страховий стаж за 2006-2018 роки шляхом зобов`язання управління зарахувати ОСОБА_2 до загального трудового стажу страховий стаж за періоди з 28.02.2006 по 28.10.2011 включно та з 01.09.2016 по 27.07.2017 включно. В іншій частині позовних вимог суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За визначенням, що міститься у частині 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 вказаної статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Стосовно наявності підстав для зарахування ОСОБА_2 до загального трудового стажу страхового стажу за період з 28.02.2006 по 28.10.2011 включно, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини 2 статті 7 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" термін перебування під вартою, термін відбуття покарання, а також час, протягом якого громадянин не працював у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу.

Наведеним положенням Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" кореспондують норми Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України та Генеральної прокуратури України від 04.03.1996 №6/5/3/41 (далі - Положення).

Так, у пункті 19 Положення вказано, що відповідно до ст. 7 Закону термін перебування під вартою, термін відбуття покарання, а також час, протягом якого громадянин не працював у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу.

Як слідує з наявного у матеріалах справи судового рішення у справі №1602/359/2012 (том 1 а.с. 48-52), 01.03.1989 наказом №69-к було призначено в порядку переводу ОСОБА_2 на посаду головного ветеринарного лікаря Шишацького РАПО - начальника станції по боротьбі з хворобами тварин - державного ветеринарного Інспектора району.

17.06.2005 прокурором Шишацького району Ситником Р . Г. відносно начальника управління ветеринарної медицини в Шишацькому районі ОСОБА_2 . по факту зловживання ним своїм службовим становищем, порушено кримінальну справа №05790025, за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України.

28.02.2006 було затримано ОСОБА_2 за підозрою в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

09.03.2006 постановою слідчого прокуратури Шишацького району Полтавської області Ємця Ю.І. притягнуто як обвинуваченого ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 368 КК України та відсторонено від виконання обов`язків начальника управління ветеринарної медицини в Шишацькому районі Полтавської області.

03.10.2011 постановою старшого слідчого відділу прокуратури Полтавської області Кириченка С.А. було, зокрема, поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника управління ветеринарної медицини в Полтавській області та закрито кримінальну справу № 05790025 по обвинуваченню останнього у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 364 та ч. 2 ст. 368 КК України - за відсутністю в його діях складу злочину.

Наказом начальника Головного управління ветеринарної медицини в Полтавській області №68-к від 28.10.2011 було допущено ОСОБА_2 до виконання обов`язків начальника управління ветеринарної медицини в Шишацькому районі Полтавської області.

23.12.2011 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області, прокуратури Шишацького району Полтавської області, треті особи - Державне казначейство України, відділення Державного казначейства України в Шишацькому районі Полтавської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства і прокуратури.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.07.2013 у справі №1602/359/2012, що набрало законної сили 19.09.2013, позовні вимоги ОСОБА_2 до Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області, прокуратури Шишацького району Полтавської області, (співвідповідачі Державна казначейська служба України, УМВС України в Полтавській області, прокуратура Полтавської області), третя особа відділення Державнної казначейської служби України в Шишацькому районі Полтавської області, про відшкодування заборгованості заробітної плати, матеріальної і моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_2 , 566884,45 грн, з них на відшкодування матеріальної шкоди (втраченого заробітку) 266884,45 грн, моральної шкоди - 300000,00 грн.

За змістом пояснень ДКС України, у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення у справі №1602/359/2012 до казначейства надійшов виконавчий лист Великобагачанського районного суду Полтавської області у справі №1602/359/2012. Казначейством вказаний виконавчий лист взятий на облік для виконання за бюджетною програмою КПКВК 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб", оскільки рішення суду стосувалося стягнення коштів в рахунок матеріальної та моральної шкоди. 26.06.2014 казначейством у повному обсязі виконано виконавчий лист Великобагачанського районного суду Полтавської області у справі №1602/359/2012 та перераховано на користь ОСОБА_2 кошти у сумі 566884,45 грн на підставі платіжного доручення від 11.06.2014 №3227(#31837773).

На підтвердження обставин, вказаних у письмових поясненнях, ДКС України надала суду копію платіжного доручення від 11.06.2014 №3227(#31837773) (том 2 а.с. 16).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на фактичне встановлення в ході розгляду справи №1602/359/2012 того, що ОСОБА_2 у період з 28.02.2006 по 28.10.2011 не працював у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та відстороненням його від роботи на посаді начальника управління ветеринарної медицини в Полтавській області, що, в свою чергу, призвело до не отримання ним заробітної плати за вказаний період у розмірі 266884,45 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_2 права на зарахування періоду з 28.02.2006 по 28.10.2011 до трудового стажу на підставі статті 7 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

З приводу наявності підстав для зарахування ОСОБА_2 до загального трудового стажу страхового стажу за період з 01.09.2016 по 27.07.2017 включно, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

З наявних у матеріалах справи судових рішень у справі №816/1772/16 (том 1 а.с. 105-116) судом встановлено, що наказом Держветфітослужби України від 29.03.2016 №570-к ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника управління ветеринарної медицини в Шишацькому районі з 19.06.2012.

У подальшому, 31.08.2016 наказом Держветфітослужби України № 1051-к звільнено 31.08.2016 ОСОБА_2 з посади начальника управління ветеринарної медицини в Шишацькому районі - головного державного інспектора ветеринарної медицини Шишацького району Полтавської області у зв`язку із реорганізацією управління ветеринарної медицини в Шишацькому районі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Не погодившись з наказом про звільнення, позивач оскаржив його в судовому порядку (справа №816/1772/16).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2017 позов ОСОБА_2 до Держпродспоживслужби, Держветфітослужби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Управління Держпродспоживслужби в Шишацькому районі про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Держветфітослужби України від 31.08.2016 № 1051-к про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника управління ветеринарної медицини в Шишацькому районі - головного державного інспектора ветеринарної медицини Шишацького району Полтавської області у зв`язку з реорганізацією управління ветеринарної медицини в Шишацькому районі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з 31.08.2016. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника управління ветеринарної медицини в Шишацькому районі - головного державного інспектора ветеринарної медицини Шишацького району Полтавської області з 01.09.2016. Стягнуто з Держветфітослужби України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2016 по 27.07.2017 у розмірі 35739,64 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Постанову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2017 у справі №816/1772/16 змінено, виклаено абзац 4 резолютивної частини в наступній редакції: "Стягнути з Держветфітослужби України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2016 по 27.07.2017 у розмірі 52389,40 грн." В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2017 у справі №816/1772/16 залишено без змін.

Матеріали даної справи свідчать, що судове рішення у справі №816/1772/16 в частині стягнення з Держветфітослужби України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2016 по 27.07.2017 у розмірі 52389,40 грн до цього час не виконане, оскільки Держветфітослужба знаходиться в стані реорганізації та не має можливості здійснити виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, належного ОСОБА_2 згідно судового рішення у справі №816/1772/16, з відрахуванням з нього відповідних страхових внесків до органу Пенсійного фонду.

В свою чергу, Великобагачанське ОУПФУ наполягає на відсутності законодавчо визначених підстав для зарахування до загального трудового стажу страхового стажу за період з 01.09.2016 по 27.07.2017 саме у зв`язку із несплатою Держветфітослужбою України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2016 по 27.07.2017 у розмірі 52389,40 грн та, як наслідок, не відрахуванням з вказаної суми відповідних страхових внесків до органу Пенсійного фонду.

З цього приводу слід зазначити, що порядок обчислення та сплати страхових внесків регулює стаття 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, за умовами вказаної статті страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

За змістом положень статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або в не повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що невиконання Держветфітослужбою України обов`язку щодо сплати на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2016 по 27.07.2017 у розмірі 52389,40 грн та, як наслідок, не відрахуванням з вказаної суми відповідних страхових внесків до органу Пенсійного фонду, не може вважатися належною підставою для незарахування Великобагачанським ОУПФУ до загального трудового стажу ОСОБА_2 . стажу за період з 01.09.2016 по 27.07.2017 включно (період вимушеного прогулу згідно рішення суду у справі №816/1772/16).

Внаслідок невиконання Держветфітослужбою України обов`язку по виконанню судового рішення та відповідної сплати внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за вказаний період, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №482/434/17 та від 01.11.2018 у справі №199/1852/15-а.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для зарахування позивачу до загального трудового стажу страховий стаж за періоди з 28 лютого 2006 року по 28 жовтня 2011 року включно та з 01 вересня 2016 року по 27 липня 2017 року включно.

Доводи апеляційної скарги Великобагачанського ОУПФУ щодо відсутності підстав для зарахування позивачу до загального трудового стажу страховий стаж за періоди з 28 лютого 2006 року по 28 жовтня 2011 року включно та з 01 вересня 2016 року по 27 липня 2017 року включно колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

Щодо наявності підстав для зарахування ОСОБА_2 до загального трудового стажу страхового стажу за період з 19.06.2012 по 11.04.2016 включно, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Згідно з обставинами, встановленими судом під час розгляду справи №816/67/16 (том 1 а.с.100-103), постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2015 у справі №1670/4752/12, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2015, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ветеринарної медицини в Полтавській області від 18.06.2012 №21-к "Про припинення державної служби" та поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника управління ветеринарної медицини в Шишацькому районі Полтавської області з 19.06.2012.

25.01.2016 ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ветеринарної медицини в Полтавській області, в якому зокрема, просив суд зобов`язати начальника Головного управління ветеринарної медицини в Полтавській області Аранчія С.В. та Головне управління ветеринарної медицини в Полтавській області відшкодувати ОСОБА_2 нанесені збитки внаслідок прийняття протиправного наказу від 18.06.2012 "Про звільнення ОСОБА_2 " - заробітну плату (матеріальну), моральну шкоду, судові витрати за час його протиправного звільнення з посади начальника УВМ в Шишацькому районі Полтавської області у загальному розмірі 1 419 872,00 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2016 у справі №816/67/16, яка набрала законної сили 28.02.2017, позовні вимоги ОСОБА_2 у вказаній вище частині позовних вимог було задоволено частково та стягнуто з ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.06.2012 по 11.04.2016 у розмірі 251287,00 грн.

На виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2016 у справі №816/67/16 ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області у травні 2017 року на картковий рахунок ОСОБА_2 було перераховано середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 19.06.2012 по 11.04.2016 у розмірі 251287,00грн та сплачений відповідний єдиний соціальний внесок у розмірі 55283,14 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 11.05.2017 №252 та №253 (том 1 а.с. 85-86). При цьому, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу та утримання (перерахування) відповідних податків та страхових внесків відображені ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за ІІІ квартал 2017 року (форма №1ДФ) та Звіті щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за грудень 2017 року (додаток 8) відповідно до норм чинного законодавства (том 1 а.с. 89-91).

Зі змісту наявного у матеріалах справи розрахунку загального стажу ОСОБА_2 . встановлено, що Великобагачанським ОУПФУ включено до загального трудового стажу останнього страховий стаж за період з 19.06.2012 по 11.04.2016 включно (том 2 а.с. 30-31).

Відтак, в даному випадку відсутнє порушене право позивача в частині зарахування останньому територіальним органом Пенсійного фонду до загального трудового стажу страхового стажу за період з 19.06.2012 по 11.04.2016 включно.

З огляду на встановлені обставини справи та керуючись приписами наведених норм, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині зобов`язання Великобагачанське ОУПФУ зарахувати позивачу страховий стаж за 2006-2018 роки шляхом зобов`язання управління зарахувати ОСОБА_2 до загального трудового стажу страховий стаж за періоди з 28.02.2006 по 28.10.2011 включно та з 01.09.2016 по 27.07.2017 включно.

Водночас, позовні вимоги позивача в частині зарахування відповідного страхового стажу шляхом стягнення страхових внесків на користь ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки жодною нормою чинного законодавства не передбачено можливості стягнення страхових внесків саме на користь застрахованої особи, а не органу Пенсійного фонду.

Крім того, оскільки Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в редакції Закону України від 04.07.2013 №406 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи", функції щодо адміністрування єдиного соціального внеску належать до компетенції органів доходів і зборів, а тому тільки органи фіскальної служби мають право проводити перевірку правильності нарахування єдиного соціального внеску за період з 01.01.2011 та заявляти вимоги щодо його стягнення.

З приводу доводів позивача про незаконне невиконання відповідачами судових рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч. 1 си.383 КАС України).

Таким чином позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів, має встановлене законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 по справі №1640/3284/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Гуцал М.І. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений 31.05.2019 року.