Справа № 560/1139/19
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1139/19
РІШЕННЯ

іменем України

28 травня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П.

за участю:секретаря судового засідання Бачка А.М. представника позивача: ОСОБА_9 представника відповідача: Плюх В.О.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - фермерського господарства "Джури" до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 вернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в якому просить визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 19.11.2018 №Д-14494/0-7521/0/95-18, у затвердженні ОСОБА_3 Володимировичу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності в розмірі земельної частки (паю), що відповідає розміру земельної частки (паю) площею 1,9791 га, кадастровий номер НОМЕР_1 на території Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області із земель, що знаходяться в користуванні на умовах оренди ОСОБА_2 фермерського господарства "Джури" для подальшої передачі у власність для ведення фермерського господарства та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області затвердити ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності в розмірі земельної частки (паю), що відповідає розміру земельної частки (паю) площею 1,9791 га, кадастровий номер НОМЕР_1 на території Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області із земель, що знаходяться в користуванні на умовах оренди ОСОБА_2 фермерського господарства "Джури" для подальшої передачі у власність для ведення фермерського господарства. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подати до суду звіт про виконання рішення суду в місячний термін з дня набрання ним законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області видано наказ №22-7000-СГ від 20.04.2017 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, яким надано позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності в розмірі земельної частки (паю) на території Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області із земель, що знаходяться в користуванні на умовах оренди ОСОБА_2 згідно договору оренди землі № 17 від 26.12.2013.

На замовлення позивача ТОВ "Земельно-консалтингове агенство "СТС" виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру НВ-017 від 25.09.2017 внесено земельну ділянку площею 1,9791 га, якій було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 .

На чергову заяву позивача щодо затвердження проекту землеустрою відповідачем втретє листом №Д-14494/0-7521/0/95-18 від 19.11.2018 відмовлено в затвердженні проекту землеустрою зокрема, повідомлено позивача про те, що земельна ділянка не перебуває у користуванні ФГ "Джури", а тому відсутні правові підстави для її передачі з посиланням на статтю 32 Земельного кодексу України, статті 13 Закону України "Про фермерське господарство".

Позивач вважає, що зазначеною відмовою відповідач порушив законні права позивача, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.04.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Від представника відповідача на адресу суду 15.05.2019 надійшов відзив, в якому останній зазначає, що згідно статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

З поданих позивачем документів стверджується, що земельна ділянка, яку він має намір отримати, перебуває у нього в користуванні згідно договору оренди землі №17 від 26.12.2013, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 10076753 від 20.01.2014.

Виходячи із вищевикладеного земельна ділянка не перебуває у користуванні ФГ "Джури" тому відсутні правові підстави для передачі її у власність.

Відповідач зазначає, що в оренду передавалась земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 11,5636 га яка згодом була поділена на окремі земельні ділянки як земельні частки (паї), що підтверджується протоколом розподілу земельних ділянок між громадянами яким було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, та Витягом з Державного земельного кадастру НВ -017 від 25.09.2017, яким внесено до кадастрової системи земельну ділянку площею 1,9791 га, і присвоєно їй кадастровий № НОМЕР_1 з ділянки, яка передавалась позивачу на умовах договору оренди, відповідно ніяких змін до договору оренди внесено не було.

Враховуючи наведене відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій останній зазначає, що спір виник не щодо обставин не надання відповідачем дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області видано наказ №22-7000-СГ від 20.04.2017 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, відповідно на той момент відповідач не вважав, що будуть порушення норм чинного законодавства або що наявні передбачені підстави для відмови у наданні дозволу, а спір виник щодо відмови в затвердженні проекту землеустрою.

Позивач вважає, що відповідач протиправно листом №Д-14494/0-7521/0/95-18 від 19.11.2018 відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Крім того, відповідач відмовив за мотивами, не визначеними чинним законодавством, пославшись на те, що земельна ділянка не перебуває у користуванні ФГ "Джури", тому відсутні правові підстави для її передачі з посиланням на ст. 32 ЗК України та ст.13 Закону України "Про фермерське господарство".

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, шляхом зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Від представника третьої особи на адресу суду жодних пояснень, заяв, клопотань та документів не надходило.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час, та місце розгляду справи належним чином повідомлений, жодних клопотань, заяв на адресу суду не надходило.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши позовну заяву, відзив та відповідь на відзив, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши належні та допустимі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № ХМ/:02:003/00000874 від 28.10.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі №17 від 26.12.2013, за яким позивачу надано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства з кадастровим номером НОМЕР_2 , яка перебуває у державній власності та розташована за межами населеного пункту, на території Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, загальною площею 11,5636 га.

Згідно з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № від 29.05.2019, ФГ "Джури" має , зареєстровано 10.02.2014, керівником якого є ОСОБА_2 .

Згідно статуту ФГ "Джури" засновником і головою господарства є позивач, членами господарства є : ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Позивач 19.01.2017 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з клопотанням про отримання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності у розмірі земельної частки (паю), що відповідає розміру земельної частки (паю) на території Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області з кадастровим номером НОМЕР_2 , що знаходяться в користуванні на умовах оренди ОСОБА_2 ФГ "Джури".

За результатами розгляду клопотання Головним управління Держгеокадастру у Хмельницькій області прийнято наказ від 20.04.2017 №22-7000-СГ про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності у розмірі земельної частки (паю), що відповідає розміру земельної частки (паю) на території Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області з кадастровим номером НОМЕР_2 .

На підставі протоколу розподілу земельних ділянок між громадянами, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у розмірі земельної частки (паю), що відповідає розміру земельної частки (паю) на території Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області із земель, що знаходяться в користуванні на умовах оренди засновника ОСОБА_2 ФГ "Джури" для подальшої передачі у власність члену для ведення фермерського господарства.

У вказаному протоколі площа визначена у наступних розмірах : ОСОБА_2 - 1,9791 га, ОСОБА_5 - 1,8588 га, ОСОБА_6 - 1,8588 га, ОСОБА_7 - 2,4431 га, ОСОБА_8 - 1,0528га, ФГ Джури- 2,3710 га.

На замовлення позивача ТОВ "Земельно-консалтингове агенство "СТС" виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, копія якого міститься в матеріалах адміністративної справи.

До проекту додано Висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 01.09.2017 державної експертизи, проведеної відділом у Хмельницькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області про те, що проект в цілому відповідає законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру НВ-017 від 25.09.2017 внесено земельну ділянку площею 1,9791 га, якій було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 .

Позивач 13 листопада 2017 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 1,9791 га, кадастровий № НОМЕР_1 . що розташована за межами Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та подальшої передачі її у власність для ведення фермерського господарства.

Відповідачем 21.11.2017 прийнято відмову №Д-30086/0-15188/6-17, в обґрунтування якої зазначено, що у поданому проекті землеустрою відсутня згода користувача на припинення права постійного користування земельною ділянкою, та відповідно до частини 5 статті 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або інших юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Позивач 22.02.2018 повторно звернувся до Головного управління із заявою про затвердження проекту землеустрою і передачу вищезазначеної земельної ділянки у власність, на що відповідачем відмовлено листом від 07.03.2018 №Д-2955/0-2667/0/95-18, в якому вказано, що у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відсутній каталог координат поворотних точок з відміткою державного кадастрового реєстратора, а також те, що вказана земельна ділянка перебуває в користуванні третіх осіб.

Звернувшись втретє до відповідача, з заявою щодо затвердження проекту землеустрою позивач отримав відмову оформлену листом №Д-14494/0-7521/0/95-18 від 19.11.2018 в якій зазначено, що земельна ділянка не перебуває у користуванні ФГ "Джури", а тому відсутні правові підстави для її передачі.

В оскаржуваній відмові відповідач посилається на статтю 32 Земельного кодексу України та статтю 13 Закону України "Про фермерське господарство", як на нормативну підставу такої відмови.

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Частина 1 та 3 статті 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частин 1-3 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно частин 8-9 статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

З вищенаведених норм ЗК України встановлено, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 ЗК України не містять. Перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Пунктом 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року №1640/2594/18.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521.

Відповідно до пункту 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

Пунктом 123 Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ, а листи складаються у разі наданні відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Однак, в даному випадку позивач звернувся до відповідача не із зверненнями, а із відповідними заявами, за наслідками розгляду яких суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідні управлінські рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповіді у формі листів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його затвердженні у формі наказу, свідчить про протиправну бездіяльність уповноваженого органу.

З дослідження доказів, які знаходяться в матеріалах справи, суд встановив, що звертаючись до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про затвердження проекту землеустрою позивач додав погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_1 у власність орієнтовною площею 1,9791 га на території Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області із земель, що знаходяться в користуванні на умовах оренди ОСОБА_2 фермерського господарства "Джури" для подальшої передачі у власність для ведення фермерського господарства, а також витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

За результатами розгляду поданих заяв Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області листами від 21.11.2017 №Д-30086/0-15188/6-17, від 07.03.2018 №Д-2955/0-2667/0/95-18, від 19.11.2018 №Д-14494/0-7521/0/95-18 відмовляло, та повідомляло позивача про наявність недоліків.

Як зазначалось вище, згідно норм ЗК України єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

У жодній з вище наведених відмов відсутня обставина яка передбачена статтею 118 ЗК України стосовно відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Необхідно зазначити, що зобов`язання затвердити проект щодо відведення вказаної земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувана відмова Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 19.11.2018 №Д-14494/0-7521/0/95-18 прийнята не у відповідності до норм чинного законодавства України та без дотриманням встановленої процедури.

З приводу доводів відповідача у відзиві про втручання судом в його дискреційні повноваження у разі зобов`язання затвердити проект землеустрою, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою в даному випадку не буде втручанням суду в дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, а буде обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач протиправно надав позивачу формальну відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством.

Оскільки процес надання позивачу формальних відмов у затвердженні проекту землеустрою може тривати безкінечно, то в даному випадку єдиним правильним способом захисту порушеного права є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області затвердити проект землеустрою.

Така позиція повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, який у своїй постанові від 05 березня 2019 року у справі №818/1817/17 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).

Суд вважає, що обрана форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття судом рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Також, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, затвердити проект землеустрою, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Отже, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Вказана правова позиція щодо дискреційних повноважень суб`єктів владних повноважень узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 816/591/15-а.

Частиною четвертою статті 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи викладене, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є саме : зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області затвердити ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності в розмірі земельної частки (паю), що відповідає розміру земельної частки (паю) площею 1,9791 га, кадастровий номер НОМЕР_1 на території Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області із земель, що знаходяться в користуванні на умовах оренди ОСОБА_2 фермерського господарства "Джури" для подальшої передачі у власність для ведення фермерського господарства, з урахуванням висновків суду наведених вище.

Суд, у даній справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Відповідно ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Оскільки рішення суду зобов`язує суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, суд вважає за необхідне встановити відповідачу строк подання звіту про виконання рішення - у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/1139/19.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На виконання вимог ч.1 ст.139 КАС України суд вважає, за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, на користь позивача судові витрати у розмірі 1536,80 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - фермерського господарства "Джури" до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 19.11.2018 №Д-14494/0-7521/0/95-18, у затвердженні ОСОБА_3 Володимировичу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності в розмірі земельної частки (паю), що відповідає розміру земельної частки (паю) площею 1,9791 га, кадастровий номер НОМЕР_1 на території Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області із земель, що знаходяться в користуванні на умовах оренди ОСОБА_2 фермерського господарства "Джури" для подальшої передачі у власність для ведення фермерського господарства.

3обов`язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області затвердити ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності в розмірі земельної частки (паю), що відповідає розміру земельної частки (паю) площею 1,9791 га, кадастровий номер НОМЕР_1 на території Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області із земель, що знаходяться в користуванні на умовах оренди ОСОБА_2 фермерського господарства "Джури" для подальшої передачі у власність для ведення фермерського господарства.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (ідентифікаційний код - 39767479).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подати до суду звіт про виконання рішення суду в місячний термін з дня набрання ним законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 03 червня 2019 року

Позивач:ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (вул. Інститутська, 4/1,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , ідентифікаційний код - 39767479)

Головуючий суддя О.П. Шевчук