Справа № 420/1470/19
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1470/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб у загальному розмірі 483742,21грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість по єдиному податку з фізичних осіб у загальному розмірі 483742,21грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 узгодженої сими податкової заборгованості по єдиному податку у загальному розмірі 483742,21грн.

Ухвалою суду від 14.03.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №420/1470/19 за позовом Головного управління ДФС в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб у загальному розмірі 483742,21грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2019р., з урахуванням приписів ч.3 ст.48 КАС України, замінено первісного відповідача - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 належним відповідачем - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 09.04.2019р. вирішено подальший розгляд справи №420/1470/19 за позовом Головного управління ДФС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб у загальному розмірі 483742,21грн., здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду 03.06.2019р. закрито підготовче провадження по справі №420/1470/19 за позовом Головного управління ДФС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб у загальному розмірі 483742,21грн.

Відповідач - ОСОБА_1 належним чином та своєчасно повідомлений про встановлений Ухвалою суду від 09.04.2019р. строк для подання відзиву на позовну заяву, про що свідчить наявне у матеріалах рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. При цьому, ОСОБА_1 до суду не з`явився, письмового відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим розгляд справи здійснюється з урахуванням наявних у матеріалах справи письмових доказів.

Враховуючи наявність передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, розгляд даної адміністративної справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного податкового законодавства, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, наданих ОСОБА_1 до Чорноморської ОДПІ ГУ ДФС (Овідіопольське відділення), зокрема, від 31.07.2018р. № за півріччя 2018р., сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду, відповідачем самостійно визначено у загальному розмірі 63418,63грн.; від 09.02.2018р. №11275 за 2017р., сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду, відповідачем самостійно визначено у загальному розмірі 233793,84грн.; від 24.04.2018р. № за І квартал 2018р., сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду, відповідачем самостійно визначено у загальному розмірі 186529,74грн.

Проте, вищевказана заборгованість у законодавчо визначеному порядку, та строки самостійно ОСОБА_1 сплачена не була, у зв`язку з чим за відповідачем виникла податкова заборгованість по єдиному податку у загальному розмірі 483742,21грн., що, у тому числі, підтверджується наявною у справі відповідною обліковою карткою платника єдиного податку.

Відповідно до п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з пунктами 16.1.3 та 16.1.4 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п.291.2, 291.4 ст.291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 150000 гривень; друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень.

Згідно з п.п.293.1 ст.293 Податкового кодексу України ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Відповідно до п.300.1 ст.300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Згідно з п.122.1 ст.122 Податкового кодексу України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно п.п.14.1.175 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Також, згідно з п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.59.5 ст.59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Так, Головним управлінням ДФС в Одеській області на адресу ОСОБА_1 надсилалась податкова вимога №19689-17 від 22.02.2018р. на суму 233793,80грн., однак, у зв`язку з неможливістю її вручення адресату, означена кореспонденція була повернута органом поштового зв`язку на адресу відправника із відміткою: «за закінченням терміну зберігання», про що свідчать наявні у матеріалах справи належним чином засвідчені копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, та конверта.

Разом з тим, відповідних належних доказів на підтвердження сплати відповідачем, визначеної вказаною податковою вимогою суми податкового боргу, чи її оскарження, суду не надано.

Таким чином, з урахуванням наведеного, та як вбачається з наявної у матеріалах справи облікової картки платника єдиного податку, яка ведеться в податкових органах згідно з Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016р. №422, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016р. за №751/28881, за ОСОБА_1 рахується заборгованість по єдиному податку у загальному розмірі 483742,21грн.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

07.07.2014року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за заявницьким принципом» від 13.05.2014року №1258, відповідно до положень якого при державній реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців довідка про відсутність заборгованості з ДПІ не потрібна.

Згідно Постанови Верховного суду України від 04.12.2013року по справі №6-125цс13, відповідно до положень статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 47-49 Закону України від 14.05.1992року №2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи - підприємця є те, що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, оскільки відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 11.03.2019р. внесено запис №2040624 щодо державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , однак заборгованість зі сплати єдиного податку, у законодавчо визначеному порядку та строки, відповідачем сплачено не було, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог Головного управління ДФС в Одеській області щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по єдиному податку у загальному розмірі 483742,21грн.

Відповідно до п.п.95.1, 95.2 ст.95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДФС в Одеській області обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню повністю зі стягненням з ОСОБА_1 податкової заборгованості по єдиному податку у загальному розмірі 483742,21грн.

Керуючись ст.ст.72-76, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов Головного управління ДФС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб у загальному розмірі 483742,21грн., задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в дохід Державного бюджету України на користь Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул.Семінарська,44, , бюджетний рахунок №5363, банк отримувача - Казначейство України, МФО 899998, код 37929461, отримувач коштів УК в Овід.р./отг смт.Таір./18050400) заборгованість по єдиному податку у загальному розмірі 483742(чотириста вісімдесят три тисячі сімсот сорок дві)грн. 21коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.