Справа № 540/628/19
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/628/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, за участю третьої особи - Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене у листі від 21.11.2018 року № 8266/0-3086/0/95-18;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про виділення позивачу із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонській області в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Нижньосірогозького районного нотаріального округу Пестрецовим В.В., зареєстрованого у реєстрі за № 90 в розмірі 9,7 умовних кадастрових гектарів, розташованих на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області для сільськогосподарського використання.

Ухвалою від 01.04.2019 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, учасникам наданий строк для подання заяв по суті справи, судове засідання призначене на 23.04.2019 року о 10:00 год.

Ухвалою від 23.04.2019 року до участі в справі в якості третьої особи залучена Верхньоторгаївська сільська рада Нижньосірогозького району Херсонської області, судове засідання відкладене на 21.05.2019 року о 10:00 год.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого Нижньосірогозькою районною державною адміністрацією, на підставі розпорядження вказаної РДА від 04.07.1996 року, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належало право на земельну частку (пай) розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів. Спадкоємцем після померлої за заповітом став ОСОБА_1 . На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач є власником земельної частки (паю) розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів КСП "Шлях до комунізму", що розташоване в с. Верхні Торгаї Нижньосірогозького району Херсонської області. 10.09.2018 року позивач звернувся до Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області із заявою про виділення йому земельної ділянки в натурі на підставі свідоцтва про право на спадщину із земель колишнього КСП "Шлях до комунізму" розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів, однак сільська рада повідомила, що всі земельні частки (паї) передані у власність згідно сертифікатів і не розподілених та не витребуваних земельних часток (паїв) немає. З метою виділення позивачу із земель резервного фонду державної власності за умови відсутності нерозподілених та невитребуваних земельних часток (паїв) земель колишнього КСП "Шлях до комунізму" третя особа звернулася до ГУ Держгеокадастру в Херсонській області з проханням сприяти вирішенню даного питання, оскільки землі запасу (резерву) державної власності, які знаходяться на території Верхньоторгаївської сільської ради перебувають в оренді. Разом із тим, звернувшись 19.10.2018 року до відповідача із заявою про виділення земельної ділянки в натурі розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів, позивач отримав відмову у вигляді листа № 8266/0-3086/0/95-18 від 21.11.2018 року. Вважаючи відмову ГУ Держгеокадастру у Херсонській області протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судові засідання, призначені на 23.04.2019 року та 21.05.2019 року не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

22.04.2019 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого ГУ Держгеокадастру в Херсонській області позов не визнає, вважає його необґрунтованим з огляду на наступне. Так, статтею 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року № 899- ІV передбачено, що із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради, здійснюється виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам України, евакуйованим із зони відчуження, відселеним із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадянам України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонерам з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Тобто, Законом чітко визначена категорія громадян, яким передбачена можливість надання земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель запасу чи резервного фонду. Відповідач зазначає, що відповідно до сертифікату ОСОБА_2 (спадкодавець) належало право на земельну частку (пай) землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Шлях до комунізму". У свою чергу, середня земельна частка по КСП "Шлях до комунізму" визначена діленням площі сільськогосподарських угідь, що підлягають приватизації на сумарну чисельність осіб, які мають право на земельну частку. Таким чином, оскільки спадкодавець числиться в списках осіб, які враховувались під час складення Науково-технічної документації по роздержавленню та приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства "Шлях до комунізму" Верхньоторгаївської сільської Ради народних депутатів Нижньосірогозького району Херсонської області 1993 року, належна йому земельна частка (пай) вже була врахована в площі земель, які передавались в КСП та підлягали передачі його членам шляхом паювання. Також відповідач відмічає, що Головному управлінню не відомі причини через які сертифікат на право на земельну ділянку (пай), що виданий спадкодавцю, не підкріплений жодним земельним масивом із земель колективної власності КСП "Шлях до комунізму", втім дана обставина не є підставою для виділення земельної ділянки із земель резервного фонду, оскільки суперечить чинному законодавству. Крім того, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області законодавчо не наділене повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, оскільки це суперечить вимогам ч. 4 ст. 122 ЗК України. Відповідач наголошує, що на території Верхньоторгаївської сільської ради відсутні землі колективної власності, не витребувані паї, які можна передати у власність громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі викладеного, вважає оскаржуване рішення правомірним та таким, що не підлягає скасуванню. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та наполягає на розгляді справи в порядку письмового провадження.

15.05.2019 року від третьої особи надійшли пояснення, в яких Верхньоторгаївська сільська рада зазначає про те, що ОСОБА_1 в усній формі повідомлялося про неможливість виділення йому земельної ділянки, так як вільних земельних ділянок на території ради не має. Землі в контурі № 43, які позивач вказав у своїй заяві, як землі резервного фонду, знаходяться в оренді та не перебувають в розпорядженні сільської ради. Однак, в результаті наполягання ОСОБА_1 на виділення в натурі земельної ділянки, виконкомом сільської ради затверджений висновок, яким наданий дозвіл позивачу на виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (пая) із земель запасу (резерву) Верхньоторгаївської сільської ради (за межами населеного пункту). Крім того, третя особа зверталася до Нижньосірогозької районної адміністрації та до ГУ Держгеокадастру в Херсонській області з проханням вирішити питання виділення та надання у власність громадянам земельних ділянок, які знаходяться на території ради за межами населеного пункту та є в їх розпорядженні. Проте, питання так і залишилося не вирішеним. Третя особа просить розглянути справу без її участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно із ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 205 КАС України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 5 ст. 205 КАС України визначено, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.

Таким чином, суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів, в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 , виданого Нижньосірогозькою районною державною адміністрацією 08.09.2017 року, ОСОБА_2 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) належало право на земельну частку (пай) розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів.

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.02.2018 року № 90, посвідченого державним нотаріусом Нижньосірогозького районного нотаріального округу Херсонської області Пестрецовим В.В., ОСОБА_1 є власником земельної частки (паю) розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів колективного сільськогосподарського підприємства "Шлях до комунізму", що розташоване в с. Верхні Торгаї Нижньосірогозького району Херсонської області.

10.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Нижньосірогозької районної державної адміністрації Херсонської області з заявою про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), що належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину із земель колишнього КСП "Шлях до комунізму" площею 9,7 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області.

До заяви долучений висновок виконавчого комітету Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області № 28 від 29.08.2018 року, яким позивачу наданий дозвіл на виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) площею 9,7 умовних кадастрових гектарів із земель запасу сільської ради (контур №43).

Розглянувши заяву позивача від 10.09.2018 року, Нижньосірогозька районна державна адміністрація Херсонської області листом від 25.09.2018 року повідомила ОСОБА_1 про неможливість винесення рішення щодо виділення останній земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), оскільки відповідно до даних Національної кадастрової системи у контурі №43, який вказаний у висновку Верхньоторгаївської сільської ради, обліковується вільна земельна ділянка орієнтовною площею 6,5 га., що свідчить про недостатність площі для виділення в натурі земельної ділянки. Позивачу рекомендовано звернутися до Держгеокадастру щодо уточнення контуру і номерів земельних ділянок.

19.10.2018 року представник позивача звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області із заявою про виділення ОСОБА_1 в натурі (на місцевості) із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області земельної ділянки розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів для сільськогосподарського використання, що належить останньому відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.02.2018 року № 90.

Листом № 8266/0-3086/0/95-18 від 21.11.2018 року Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повідомило представника позивача про неможливість задоволення вищевказаного клопотання, у зв`язку із тим, що ст. 121 Земельного кодексу України не передбачено безоплатну передачу громадянам земельної ділянки із земель державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також у зв`язку з тим, що на території Верхньоторгаївської сільської ради відсутні землі колективної власності, не витребувані паї, які можна передати у власність громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Не погодившись із відмовою відповідачаіз зазначених підстав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до відзиву ГУ Держгеокадастру в Херсонській області відповідач посилається на дві обставини, які стали підставою для відмови позивачу в задоволенні заяви про виділення земельної ділянки в натурі на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай), а саме:

- відсутність земель колективної власності, які можливо передати громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- відсутність повноважень на вирішення питань щодо надання у власність земельної діяльність на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95 (далі - Указ № 720/95) паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Пунктами 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі-ЗК України) визначено, що громадянам - власникам земельних часток паїв за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

За змістом п. 8 Перехідних Положень ЗК України члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 25 ЗК України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Згідно із ч. 5 ст. 25 ЗК України, особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Частинами 10, 11 наведеної статті передбачено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

До компетенції районних державних адміністрацій, у відповідності до ч. 3 ст. 122 ЗК України, належать повноваження з передачі земельних ділянок державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, зазначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 ЗК України).

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками регулює Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-ІV від 05.06.2003 року (далі - Закон № 899-ІV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Вказаний закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земельних часток (паїв) за відповідними сертифікатами на землю, що належала на праві колективної власності колективним сільськогосподарським підприємствам тощо.

Частинами 1, 2 статті 3 Закону № 899-ІV передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 5 Закону № 899-ІV сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 899-ІV розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Вказана норма кореспондується з пунктом 2 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року № 122 (далі - Порядок №122), відповідно до змісту якої, організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом.

Відповідно до роз`яснень у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Таким чином, за умови відсутності вільних земель сільськогосподарського призначення колишнього колективного сільськогосподарського підприємства, право на пай в колективній власності якого має позивач, останній має право на отримання земельної ділянки за рахунок земель резерву (запасу).

Отже, питання щодо розмежування компетенції районних державних адміністрацій та центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів щодо розпорядження земельними ділянками державної власності, які знаходяться за межами населеного пункту, вирішується в залежності від форми власності та призначення такої земельної ділянки.

Так, на момент коли землі колективної форми власності колишнього КСП ще не розподілені в повному обсязі, у разі якщо такі землі знаходяться за межами населеного пункту, то питання про виділення особі належної їй земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) проводиться відповідною районною державною адміністрацією. Лише у випадку відсутності необхідної землі колективної власності така земля виділяється із земель державної або комунальної власності органами, визначеними статтею 122 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 05.02.2019 року у справі №804/2320/16 та від 16.05.2019 року у справі №814/690/18.

На підставі викладеного, суд вважає помилковим твердження відповідача про неможливість задоволення клопотання позивача у зв`язку із відсутністю земель резервного фонду.

Також, суд відмічає, що відповідно до пояснень, наданих Верхньоторгаївською сільською радою 15.05.2019 року, "землі в контурі № 43, який ОСОБА_1 вказав в своїй заяві, як землі резервного фонду, що був створений, згідно "Науково-технічної документації по розпорядженню та приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства "ШДК"…" (1992 року), "для подальшої передачі у приватну власність або надання у користування громадян…", знаходяться в оренді та не є в розпорядженні сільської ради".

Отже, у контурі № 43, який зазначив ОСОБА_1 у своїй заяві наявні вільні земельні ділянки, які можуть бути передані у власність позивачу, оскільки факт оренди земельної ділянки резервного фонду не перешкоджає наданню її особі, яка реалізовує своє право на отримання земельної ділянки на підставі сертифікату на право земельної частки (пай).

Щодо твердження відповідача про відсутність у нього повноважень на вирішення питання про надання у власність земельної ділянки на підставі сертифікату на земельну частку (пай) суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 19 ЗК України землі сільськогосподарського призначення визначені як окрема категорія земель.

Землями сільськогосподарського призначення ЗК України визнає землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (стаття 22 ЗК).

Стаття 22 ЗК України визначає види використання сільськогосподарських земель, які відповідають їх цільовому призначенню, та осіб, які мають право на отримання таких земель у власність та у користування.

Згідно з положеннями зазначеної норми землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, фермерського господарства, а також для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, законодавець передбачив декілька підстав отримання у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, у тому числі як земельний пай при приватизації сільськогосподарських підприємств для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Суб`єктами такого виду землеволодіння є громадяни України, які отримали земельні ділянки у власність безоплатно в результаті приватизації земель колективних сільськогосподарських (стаття 25 ЗК України, Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину у власність у такому разі визначається розміром земельної частки (паю).

Частиною 3 ст. 7 Закону № 899-IV визначено, що у разі необхідності в проектах землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) здійснюється перерахунок розміру в умовних кадастрових гектарах та вартості земельної частки (паю).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 19.10.2018 року, останній має намір отримати у власність земельну ділянку у розмірі земельної частки (пай) 9,7 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель резервного фонду державної власності сільськогосподарського призначення.

Повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначено статтею 122 ЗК України.

01.01.2013 року до Земельного кодексу України внесено зміни, з урахуванням яких частиною четвертою статті 122 передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, передача у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності належить до виключної компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам, якими у даному випадку є Головні управління Держгеокадастру в областях.

Суд відмічає, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які надаються у власність, поділяються на окремі види в залежності від цілей їх використання.

Віднесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення до того чи іншого виду визначається порядком їх використання, тобто: для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Законодавець окремо не закріпив у ЗК України повноважень на передачу у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та не визначив окремий, тобто відмінний від інших видів використання земель сільськогосподарського призначення, порядок передачі у власність такого виду земель.

Оскільки земельна ділянка, яку позивач має намір отримати у власність, віднесена до земель сільськогосподарського призначення державної власності, суд дійшов висновку про наявність у відповідача повноважень щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай).

Конституцією України закріплено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб`єкти права власності рівні перед законом (ч. 4 ст. 13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч. 2 ст. 14).

Відмовляючи позивачу у виділенні земельної частки (пая) в натурі, відповідач, відповідно до пунктів 3-8 ч. 2 ст. 2 КАС України, повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Отже, перешкоджаючи ОСОБА_1 в отриманні земельної ділянки в натурі на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) із земель державної власності, відповідач таким чином перешкоджає позивачу у реалізації законодавчо наданого йому права, чим порушує принципи рівності перед законом та пропорційності, які визначені ст. 2 КАС України.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду жодного доказу на підтвердження правомірності свого рішення та на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (, 73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а) від 21.11.2018 року № 8266/0-3086/0/95-18 про відмову в задоволенні заяви від 19.10.2018 року про виділення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області в натурі (на місцевості) земельної ділянки в розмірі 9,7 умовних кадастрових гектарів для сільськогосподарського використання.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області (, 73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а) розглянути заяву від 19.10.2018 року про виділення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області в натурі (на місцевості) земельної ділянки в розмірі 9,7 умовних кадастрових гектарів для сільськогосподарського використання та прийняти за наслідками розгляду вмотивоване рішення у формі наказу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (, 73036, м. Херсон, вулиця Університетська, будинок 136-а).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 109020100