Справа № 826/17070/16
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Справа № 826/17070/16

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Літвіної Н.М.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Грицаєнка Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Деснянському районі

Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві

про визнання протиправним та скасування

податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.04.2016 р. №№, .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року позов було задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб, з приводу якого відповідачем прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, є необґрунтованим, що відповідачем не доведено правомірність його здійснення із застосуванням даних Державного земельного кадастру та матеріалів нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка розташована під приміщеннями, що перебувають у власності позивача.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, наполягаючи на тому, що позивач є платником земельного податку з фізичних осіб з моменту набуття права власності на житловий будинок.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року зазначену апеляційну скаргу відповідача було залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2019 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що суду апеляційної інстанції необхідно перевірити правильність розрахунку податкових зобов`язань із земельного податку, визначених в оскаржених актах індивідуальної дії, а також використання податковим органом для такого розрахунку достовірних відомостей на момент прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень у кожному показнику формули.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що КАСУ зобов`язує суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо. А також, що відомості з баз даних податкового органу не можуть вважатися неналежними та недостовірними доказами у разі, якщо вони відповідають офіційно оприлюдненій інформації, зокрема, яка зберігається у відкритому доступі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року справу було прийнято до провадження даного суду та призначено до судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є власником нежилих приміщень №№ 1,2 (груп приміщень №№ 9, 10) - кафе загальною площею 87,5 кв.м. та 87, 2 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 (літера А).

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку позивач з 01 січня 2014 року є платником єдиного податку другої групи, ставка єдиного податку 20%, за видами господарської діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20).

Зазначені нежилі приміщення здаються позивачем в оренду.

08.04.2016 р. Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:

1) № , яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 15291,30 грн.;

2) № , яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 15 343,65 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному досудовому порядку, але скаргу рішенням ГУ ДФс у. Києві від 13.10.2016 р. № 6653/П/26-15-10-02-16 залишено без розгляду.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законами України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 р. № 3613-VI (далі - Закон № 3613-VI), «Про оцінку земель» від 11.12.2003 р. № 1378-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1378-IV), Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 р. № 1204 (далі - Порядок № 1204) у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

У п. 269.1 ст. 269 ПК України закріплено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (п. 270.1 ст. 270 ПК України).

Відповідно до п. 287.8 ст. 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Статтею 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з п. 274.1 ст. 274 ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону 1378-IV нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону № 1378-IV дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

У ч. 3 ст. 23 Закону № 1378-IV передбачено, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 1 статті 193 ЗК України передбачено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до ст. 194 ЗК України призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону № 3613-VI відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону № 3613-VI до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

У ч.ч. 1, 3 ст. 38 Закону № 3613-VI визначено, що відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Відомості з Державного земельного кадастру, внесені або перенесені до нього з Державного реєстру земель після 1 січня 2013 року, надаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у формах, зазначених у абзацах другому - п`ятому частини першої цієї статті, також адміністраторами центрів надання адміністративних послуг та уповноваженими посадовими особами виконавчих органів місцевого самоврядування.

Користування відомостями з Державного земельного кадастру також може здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання.

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку може бути виданий будь-яким Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування.

Для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок, розташованих на відповідній території, на безоплатній основі.

Пунктом 3 розділу III Порядку № 1204 визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Кодексу.

Згідно з п. 9 розділу II Порядку № 1204 до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі № 826/27202/15.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що здача позивачем в оренду нежилих приміщень, тобто використання таких приміщень у господарській діяльності, не свідчить про використання у такій діяльності також і земельних ділянок, на якій вони розташовані.

Таким чином звільнення від сплати земельного податку відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК стосується виключно використання у господарській діяльності платниками єдиного податку відповідних земельних ділянок, а не нерухомого майна, яке на них на розташовано.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави для звільнення позивача від сплати земельного податку, що вказує на неправильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Відтак обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з моменту набуття ним права власності на відповідні об`єкти нерухомого майна.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.03.2019 р. по справі № 826/15276/17.

При цьому, обов`язок з нарахування сум земельного податку фізичним особам покладено саме на органи державної фіскальної служби, яким для визначення розміру вказаного податку необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов`язання.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, спірні податкові повідомлення-рішення не оскаржуються позивачем з підстав необґрунтованого та/або неправильного розрахунку сум грошового зобов`язання з земельного податку за 2016 рік /Т.1 а.с.1-2/.

Водночас, частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Втім, враховуючи, що питання стосовно розрахунку спірних податкових зобов`язань вже було предметом судового розгляду у даній справі та з метою виконання висновків Верховного Суду, наведених у постанові по цій справі, колегія суддів встановила наступне.

1) суму податкового зобов`язання за ППР № визначено відповідачем за наступною формулою: 617,81 грн. х 2,5 х 1,07 х 1,249 х 1,433 х 10000 х 3% = 887377,9; 887377,9 х 0,017291 га = 15343,65 грн.

2) суму податкового зобов`язання за ППР № визначено відповідачем за наступною формулою: 617,81 грн. х 2,5 х 1,07 х 1,249 х 1,433 х 10000 х 3% = 887377,9; 887377,9 х 0,017232 га = 15291,30 грн.

У вказаних формулах: 0,017291 га та 0,017232- площі земельних ділянок;

617,81 - базова вартість 1 кв.м землі (згідно з рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», яким також затверджено порядок визначення нормативної грошової оцінки земель міста Києва. У технічному звіті базова вартість визначена також саме така);

1,07 - локальний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки в межах економіко-планувальної зони;

2,5 - коефіцієнт на функціональне використання землі (на підставі Порядку нормативної оцінки земель населених пунктів, затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 19.12.2016 за № 1647/29777);

1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки відповідно до листа Держземагентства від 14.01.2015 № 6-28-0 22-215/2-15 та ст. 286 ПКУ;

1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки відповідно до листа Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 № 6-28-0.22-201/2-16 та ст. 286 ПКУ;

3% - ставка податку за земельну ділянку (згідно з рішенням Київської міської ради з урахуванням змін від 28.01.2015 № 58/923).

При цьому, Верховний Суд у постанові від 26.02.2019 р., ухваленій по даній справі /Т.1 а.с. 151-169/ звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що КАСУ зобов`язує суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо. А також, що відомості з баз даних податкового органу не можуть вважатися неналежними та недостовірними доказами у разі, якщо вони відповідають офіційно оприлюдненій інформації, зокрема, яка зберігається у відкритому доступі.

Тому, для перевірки розрахунків податкового органу, на виконання висновків Верховного Суду, апеляційним судом було витребувано додаткові докази у справі.

Відповідачем надані відповідні письмові пояснення з обґрунтуванням його правової позиції щодо застосування наведеної формули розрахунку, відповідних коефіцієнтів і числових показників та докази на їх підтвердження, зокрема завірені належним чином витяги з баз даних, що відповідають офіційно оприлюдненій інформації, зокрема, яка зберігається у відкритому доступі.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини цієї справи та наявні у ній докази, дотримуючись норм ст. 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку щодо правомірності нарахування відповідачем позивачу спірних податкових зобов`язань та прийняття оскаржуваних ним податкових повідомлень-рішень від 08.04.2016 р. №№, , а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування

З огляду на це, апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві підлягає задоволенню, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року - скасуванню, а в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 31 травня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: