Справа № 400/2748/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2748/18

Категорія:6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв в порядку письмового провадження 01 лютого 2019 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання рішення противоправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Держгеокадастру у Миколаївській області, а саме: визнання недійсним рішення №Є-1673/3-4456/0/20-18-СГ від 27 серпня 2018 року про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у власність; зобов`язання надати дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства розміром 9, 675 умовних кадастрових гектарів на кожного члена фермерського господарства.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №Є-1673/3-4456/0/20-18-СГ від 27 серпня 2018 року про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою у власність; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства розміром 9, 675 умовних кадастрових гектарів.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позивних вимог, так як суб`єктом владних повноважень правомірно відмовлено позивача у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

При цьому, висновок суду першої інстанції про зобов`язання видати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, так як такий висновок порушує дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу, позивачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу, відповідно до якого вбачається, що судом першої інстанції прийнято правомірне рішення про часткове задоволення позовних вимог, так як земельна ділянка зареєстрована за позивачем на праві постійного користування, у зв`язку з чим він має право на оформлення права власності на неї.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є головою фермерського господарства "ЗЕТ"Євдокименко Валерій Васильович", яке засновано 28 лютого 1993 року, отримавши на підставі розпорядження голови райдержадміністрації Баштанського району Миколаївської області від 02 липня 1996 року у постійне користування земельну ділянку, площею 22, 5 га, в межах території Лоцкінської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

В свою чергу, позивач в липні 2018 року, в тому числі і в інтересах членів ФГ "ЗЕТ"Євдокименко Валерій Васильович", звернувся до Держгеокадастру з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кожному з членів фермерського господарства.

Проте, листами від 27 серпня 2018 року Держгеокадастром повідомлено позивача про те, що місце розташування бажаної земельної ділянки відсутнє в переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність у ІІІ кварталі поточного року.

Не погоджуючись з відмовою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким частково погоджується судова колегія, зроблено висновок, що контролюючим органом безпідставно відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 вказаної статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333.

Пунктом 8 вказаного Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з п. 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивачем подано до ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

В свою чергу, листом Головного управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області від 27 серпня 2018 року відмовлено позивачу у задоволенні вищевказаної заяви.

В даному випадку, надана відмова вмотивована положеннями Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними».

Між тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначати наступне.

Так, з аналізу вищевикладених нормативно-правових актів вбачається, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останній має видавати відповідний наказ.

При цьому, листи Держгеокадастру складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

В даному випадку, вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 16 травня 2019 року (справа № 826/9569/17).

При цьому, в межах спірних правовідносин позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в області з відповідною заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а не із зверненням про надання інформації.

Між тим, за наслідками розгляду отриманої заяви суб`єкт владних повноважень мав прийняти відповідне управлінське рішення, а не направляти особі відповідь у формі листа.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що відправлений Головним управлінням Держгеокадастру лист від 27 серпня 2018 року, з посиланням на положення постанови КМУ від 07 червня 2017 року № 413, якою затверджено Стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Більш того, частина 7 статті 118 ЗК України, яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, такої підстави як відсутність бажаної земельної ділянки у переліку земельних ділянок, який формується відповідно до вказаної Стратегії уряду не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суб`єктом владних повноважень допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду поданої позивачем заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

При цьому, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки вказаним обставинам, а як наслідок помилково розцінено направлений Головним управлінням Держгеокадастру лист, як відповідне рішення суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу, вирішуючи питання обрання способу захисту порушеного права позивача у межах спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, як вже зазначалось колегією суддів вище, Головним управлінням Держгеокадастру в області не приймалось рішення за наслідком розгляду поданої позивачем заяви, а тому, колегія суддів вважає, що суб`єктом владних повноважень належним чином не досліджувались питання, визначені ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав достатніх правових підстав вважати, що Держгеокадастром з`ясовано усі істотні обставини, за яких відповідне рішення може бути прийняте.

Тому, колегія суддів вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача у межах спірних правовідносин, є зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із прийняттям відповідного рішення.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при повторному розгляді поданої позивачем заяви суб`єкт владних повноважень зобов`язаний керуватись викладеними в даній постанові висновками суду.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року - скасувати, прийнявши у справі нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання рішення противоправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства, у розмірі 9,675 умовних кадастрових гектар, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованих в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

Зобов`язати Головное управління Держгеокадастру у Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства, у розмірі 9,675 умовних кадастрових гектар за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованих в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області та прийняти відповідне рішення у місячний строк, згідно вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір, у загальній сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Ю.М. Градовський

А.В. Крусян