Справа № 640/8893/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

31 травня 2019 року м. Київ № 640/8893/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М., розглянувши позовну заяву громадянина України ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" в особі державного реєстратора Прошкіна Олександра Васильовича про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Громадянин України ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" в особі державного реєстратора Прошкіна Олександра Васильовича про:

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію припинення обтяження, індексний номер 46565440 від 19 квітня 2019 року щодо нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" Прошкіним Олександром Васильовичем;

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію припинення права власності, індексний номер 46600178 від 23 квітня 2019 року щодо нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" Прошкіним Олександром Васильовичем;

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію закриття розділу та реєстраційної справи (знищення) від 23 квітня 2019 року № 46600152, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" Прошкіним Олександром Васильовичем;

- зобов`язання відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно розділ №000, відкритий державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства "Вишеньківської сільської Ради "Добробут - Гарант" ОСОБА_2 , згідно з рішенням №41137918 від 17 травня 2018 року, за яким здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_1 на незавершене будівництво, житловий будинок загальною площею 3854 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04 травня 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії"). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають права та охоронювані законом інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, які є складовою частиною правових відносин, що виникають у суспільстві.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, під час визначення підвідомчості справи необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16, від 06 лютого 2019 року у справі № 820/2060/16.

Так, з позовної заяви вбачається, що 01 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію), зареєстрований в реєстрі за №576, за умовами якого ОСОБА_3 (власник) передав у користування ОСОБА_1 (землекористувач) земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку.

16 травня 2018 року ОСОБА_1 (Замовник будівництва) подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за якою державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства "Вишеньківської сільської Ради "Добробут - Гарант" Лебідь Т.П., здійснено реєстрацію право власності позивача на незавершене будівництво, житловий будинок загальною площею 3854 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,1 га, індексний номер об`єкта нерухомого майна 000 (копія витягу додається).

Пізніше позивач звернувся до державного реєстратора задля реєстрації права власності на об`єкт будівництва, але довідався про існування арешту на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , за ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/19734/17.

26 квітня 2019 року позивач дізнався з інформаційної довідки №165133182, що реєстрація права власності на незавершене будівництво, житловий будинок загальною площею 3854 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,1 га, індексний номер об`єкта нерухомого майна 000 припинено, а розділ закрито.

Таким чином, позивач звернувся до суду з даним позовом щодо оскарження рішень відповідача, які порушують його права як власника об`єкта будівництва. Тобто незгода позивача з рішенням державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" Прошкіна Олександра Васильовича пов`язана з припиненням права власності на спірний житловий будинок, а тому цей позов поданий на захист цивільного (речового) права позивача.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи, що у цій справі оспорюється правомірність набуття фізичною особою права власності на об`єкт нерухомого майна, що впливає на майнові права та інтереси цієї особи, суд дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №362/1038/17 та від 15 травня 2019 року у справі №307/2220/15-а.

Таким чином, даний спір за свою суттю є спором про право цивільне, хоч у ньому й бере участь суб`єкт публічного права, адже стосується захисту права власності особи, що є вирішальним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 248 КАС України,

ухвалив:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом громадянина України ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" в особі державного реєстратора Прошкіна Олександра Васильовича про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак