Справа № 320/4898/15-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа №320/4898/15-а

касаційне провадження №К/9901/13035/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 (головуючий суддя: Головко О.В., судді: Суховаров А.В., Ясенова Т.І.) у справі №320/4898/15-а за позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника Запорізької митниці ДФС Суконкіна Едуарда Васильовича про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Заступника начальника Запорізької митниці ДФС Суконкіна Едуарда Васильовича, у якому просив скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 30.12.2014 №0292/11200/14, якою гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8 500 грн.; провадження у справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ввезення транспортного засобу відбулось в митному режимі «тимчасового ввезення», а не у режимі «транзит», а отже позивача безпідставно піддано адміністративному стягненню за перевищення визначених статтею 95 Митного кодексу України (для транспортних засобів, які переміщуються у митному режимі транзит) строків доставки транспортного засобу до органу доходів і зборів; справа про порушення митних правил розглянута без належного повідомлення позивача про її розгляд та як наслідок, за відсутності особи яка притягається до адмінвідповідальності.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.07.2015 адміністративний позов задоволено частково: скасовано постанову №0292/11200/14, винесену 30.12.2014 заступником начальника Запорізької митниці ДФС Суконкіним Едуардом Васильовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбачених частиною 3 статті 470 Митного кодексу України, із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн., а справу надіслано на новий розгляд до Запорізької митниці ДФС. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 скасовано постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.07.2015 та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Судами першої та апеляційної інстанцій у межах спірних правовідносин встановлено, що 05.10.2014 гр. ОСОБА_1 ввіз на митну територію України в зоні діяльності Ягодинської митниці Міндоходів автомобіль «RENAULT LAGUNA», держ. номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , по смузі «зелений коридор» з метою транзиту, який згідно заявленого митного режиму, повинен був бути вивезеним в строк до 16.04.2014. Однак, станом на 24.11.2014, згідно бази даних ЄАІС Міністерства доходів та зборів України, даний автомобіль не вивезено за межі митної території України. Таким чином, ОСОБА_1 перевищив встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк транзитного перевезення зазначеного автомобіля більш ніж на 10 діб. За фактом події, посадовою особою органу доходів і зборів складено протокол про порушення митних правил від 24.11.2014 №0292/11200/14. За результатами розгляду справи про порушення митних правил, посадовою особою митного органу винесено оспорювану у даній справі постанову від 30.12.2014 №0292/11200/14.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції, виходив з того, що митним органом не повно з`ясовані обставини справи, у т.ч., не надано оцінки складу адмінправопорушенню, не з`ясовано причини неприбуття особи, яка притягається до адмінвідповідальності, на розгляд справи про порушення митних правил.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у діях позивача наявний склад адмінправопорушення, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України; розгляд справи відбувся з належним повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про порушення митних правил, що підтверджується документально, на який позивач не з`явився.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просив Верховний Суд скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. Касаційна скарга обґрунтована тим, що у діях позивача відсутній склад інкримінованого йому адмінправопорушення позаяк транспортний засіб був ввезений на митну територію України у митному режимі тимчасового ввезення; позивач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про порушення митних правил, оскільки на момент направлення поштової кореспонденції за адресою його реєстрації, такий вже був знятий з реєстрації за адресою місцяпроживання.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно частини першої статті 90 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до статті 381 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

За змістом статті 93 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту та бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Частиною другою статті 200 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що доставка товарів та документів на них повинна бути здійснена у строк, визначений статтею 95 цього Кодексу.

Згідно частини шостої статті 379 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України (крім випадків, передбачених статтею 380 цього Кодексу) встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до статті 95 цього Кодексу.

Статтею 95 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту становить 10 діб (у разі переміщення діяльності одного митного органу - 5 діб).

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що транспортні засоби, які переміщуються у митному режимі транзиту повинні бути доставлені до органу доходів і зборів призначення у строк, що не перевищує 10 діб.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом апеляційної інстанції, транспортний засіб «RENAULT LAGUNA», держ. номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 ввезений на митну територію України у митному режимі транзит, що підтверджується орієнтуванням Ягодинської митниці ДФС від 04.11.2014 №03-70-54/107835, витягами з електронного журналу обліку транспортних засобів в пунктах пропусках для автомобільного сполучення. Станом на 16.04.2014 до органу доходів і зборів призначення транспортний засіб доставлений не був, чим позивач вчинив порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України.

Доказів ввезення транспортного засобу у митному режимі тимчасового ввезення позивачем суду не надано, а судом апеляційної інстанцій у ході розгляду справи таких обставин не встановлено. Факт наявності у позивача посвідки на право проживання у Литві не є свідченням оформлення транспортного засобу у митному режимі тимчасового ввезення.

Так, частиною третьою статті 470 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, з огляду на те, що у діях позивача наявний склад адмінправопорушення, застосування до ОСОБА_1 санкції у вигляді притягнення до адмінвідповідальності на підставі частини третьої статті 470 Митного кодексу України відповідає вимогам законодавства, а тому відсутні правові підстави для висновку про скасування постанови Запорізької митниці ДФС в справі про порушення митних правил від 30.12.2014 №0292/11200/14.

Доводи скаржника про неналежне повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи про порушення митних правил спростовуються матеріалами справи. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 13.11.2014 на адресу позивача (Запорізька обл., с. Мала Білозерка, 11) рекомендованим поштовим відправленням митним органом була направлена повістка щодо необхідності з`явитися 20.11.2014 до оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Запорізької митниці Міндоходів для надання пояснень, яка отримана позивачем 15.11.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Втім позивач до органу доходів і зборів для надання пояснень не з`явився, про причини неявки орган доходів і зборів не повідомив, ніяких клопотань не подавав. Митним органом 24.11.2014 складено відносно позивача протокол про порушення митних правил №9292/11200/14, який надісланий на адресу позивача (Запорізька обл., с. Мала Білозерка, 11) та отриманий ним 29.11.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

За змістом частини 8 статті 494 Митного кодексу України випливає, що примірник протоколу протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митниці адресою (місце проживання або фактичного перебування). Протокол вважається врученим навіть у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею адресою або місце проживання чи фактичного перебування, назване нею, є недостовірним.

Наведене спростовує доводи про неналежне повідомлення позивача про розгляд справи про порушення митних правил, з огляду на зняття 21.11.2014 останнього з реєстрації місця проживання. Доказів інформування митного органу про зміну адреси реєстрації (місця проживання або фактичного перебування) матеріали справи не містять.

Таким чином, Верховним Судом не встановлено неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при вирішенні справи. Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом апеляційної інстанції.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосував норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Іванова Леоніда Дмитровича без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 у справі №320/4898/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк