Справа № 826/6677/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 червня 2019 року № 826/6677/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кармазіна О.А., суддів Катющенка В.П. та Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, 8) (далі - відповідач 1, ДФС України), Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) (далі - відповідач 2, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття наказ Державної фіскальної служби України від 13.04.2016 № 1345-О «Про припинення державної служби ОСОБА_1 .»;

2) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві;

3) стягнути з ГУ ДФС у м. Києві середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 14.04.2016 і до моменту фактичного поновлення на роботі;

4) допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві;

5) стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1,00 грн.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з реорганізацію органів доходів і зборів у фіскальну службу, 23.10.2014 його переведено на посаду заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві.

Як зазначає позивач, у період з 01.04.2015 по 18.06.2015 відповідно до наказу від 01.04.2015 № 1000-о його призначено виконуючим обов`язки начальника ГУ ДФС м. Києві.

Водночас, наприкінці лютого 2016 року на адресу позивача надійшов лист ДФС України від 26.02.2016 № 6915/7/99-99-08-03-01-17 з вимогою надати пояснення щодо виконання вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо наявності потенційного конфлікту інтересів у зв`язку з тим, що в період виконання позивачем обов`язків начальника ГУ ДФС у м. Києві його дружина - ОСОБА_2 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебувала на податковому обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві з 23.09.2008.

01.03.2016 позивачем на адресу голови ДФС України було надіслано лист № 1883/18/26-15-00 щодо забезпечення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», в якому надано пояснення щодо відсутності у нього потенційного конфлікту інтересів.

Однак, 13.04.2016, за порушення вимог, передбачених ст.ст. 16, 161 Закону України «Про державну службу», на підставі ст. 30 вказаного Закону ДФС України прийняла наказ № 1345-О «Про припинення державної служби ОСОБА_1.», яким ОСОБА_1 припинено державну службу та звільнено його з посади заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві.

Як зазначено у позовній заяві, оскаржуваний наказ прийнято на підставі доповідної записки від 06.04.2016 № 1286/99-99-08-03-01-18 та пояснень ОСОБА_1 від 01.03.2016 № 1883/8/26-15-00, у зв`язку з тим, що за результатами проведеної перевірки щодо дотримання заступником начальника ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_1 . вимог Закону України «Про запобігання корупції», встановлено, що останній, виконуючи обов`язки начальника ГУ ДФС у м. Києві, не повідомив безпосереднього керівника - голову ДФС України про наявність у нього потенційного конфлікту інтересів, який виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності його дружиною - ОСОБА_2 , яка зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебувала на податковому обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві з 23.09.2008.

Позивач наголошує, що оскаржуваний наказ є протиправним, з огляду на те, що наведена ситуація жодним чином не підпадає під критерії, що віднесені до обставин, які б зумовлювали висновок про наявність потенційного конфлікту інтересів та/або реального конфлікту інтересів.

Заявник звертає увагу суду на те, що перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки начальника ГУ ДФС у м. Києві він жодним чином не мав ані фактичної, ані юридичної можливості впливати на нарахування та сплату його дружиною податків та інших обов`язкових платежів, а також застосування штрафних санкцій та інших видів відповідальності.

Додає, що оскільки він жодним чином не випливав та не міг вплинути на нарахування та сплату його дружиною податків та обов`язкових платежів, які встановлені ПК України, то у нього не було потенційного конфлікту інтересів, з огляду на що він не зобов`язаний був повідомляти керівництво про наявність потенційного конфлікту інтересів.

Відтак, позивач просить визнати протиправним та скасувати спірний наказ, яким його звільнено з посади заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві та, як наслідок просить поновити його на посаді, з якої його було звільнено.

Також, посилаючись на ст. 235 Кодексу законів про працю позивач просить суд стягнути суму заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку з приниженням його честі та гідності, йому заподіяло шкоди його ділової репутації. Додає, що у зв`язку з прийняттям оскаржуваного наказу він зазнає душевних страждань, постійно перебуває у стресі та депресивному стані, з огляду на що просить стягнути моральну шкоду у розмірі 1,00 грн.

Позиція відповідачів.

Представник відповідача 1 - ДФС України у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, наголошуючи на правомірності оскаржуваного наказу, з огляду на те, що в порушення обов`язку, передбаченого вимогами ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» при виконанні ОСОБА_1 обов`язків начальника ГУ ДФС у м. Києві, останній не повідомив безпосереднього керівника - голову ДФС України про наявність потенційного конфлікту інтересів, оскільки його дружина - ОСОБА_2 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебувала на податковому обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві з 23.09.2008. Відтак представник ДФС України просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 2 - ГУ ДФС у м. Києві надав суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що з 21.05.2013 позивач перебував на керівних посадах ГУ Міндоходів у м. Києві.

З 23.10.2014 на підставі наказу ДФС України № 994-0 позивача призначено в порядку переведення на посаду заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві.

Згідно з наказом ДФС від 01.04.2015 № 1000-0 позивача призначено виконуючим обов`язки начальника ГУ ДФС ум. Києві. У період з 01.04.2015 по 18.06.2015 позивач виконував обов`язки начальника Головного управління ДФС у м. Києві.

Зазначає, що ГУ ДФС у м. Києві є територіальним органом ДФС України, який підпорядковується ДФС та забезпечує реалізацію повноважень ДФС на території м. Києва.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 06.08.2014 № 3-1 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» в підпорядкуванні Головного управління ДФС у м. Києві є: Київська міська митниця ДФС, Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС, Державна податкова інспекція у Дарницькому районі Головного управління ДФС, Державна податкова інспекція у Деснянському районі Головного управління ДФС, Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління ДФС, Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління ДФС, Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС, Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління ДФС, Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління ДФС, Державна податкова інспекція у Солом`янському районі Головного управління ДФС, Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління ДФС.

Роботу ГУ ДФС у м. Києві регламентовано положенням про Головне управління ДФС у м. Києві, затвердженим наказом ДФС від 20.08.2014 № 54, що діяло під час виконання позивачем обов`язків начальника ГУ ДФС у м. Києві.

Представник відповідача 2 зазначає, що відповідно до п.п. 6-8 ч. 5 Положення Головне управління ДФС у м. Києві здійснює свої повноваження безпосередньо та через підпорядковані йому ДПІ. Серед основних завдань ГУ ДФС у м. Києві є організація та координація роботи підпорядкованих ДПІ та проведення перевірки стану організації роботи ДПІ.

Представник ГУ ДФС у м. Києві наголошує, що начальник ГУ ДФС у м. Києві очолює та здійснює керівництво діяльністю ГУ ДФС згідно повноважень визначених законодавством України та Положенням. Згідно з п.п. 11, 17 ч. 11 Положення начальник ГУ ДФС може скасовувати повністю чи в окремій частині акти підпорядкованих ДПІ, а також давати обов`язкові для виконання працівникам підпорядкованих ДПІ доручення.

Представник відповідача 2 додає, що головним управлінням внутрішньої безпеки під час здійснення заходів щодо запобігання корупції і контролю за їх реалізацією в територіальних органах ДФС, на виконання доповідної записки від 26.02.2016 № 713/99-99-08-03-01-18 встановлено факт порушення заступником начальника ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_1 під час виконання обов`язків начальника ГУ ДФС у м. Києві вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» в зв`язку з неповідомленням безпосереднього керівника про наявність потенційного конфлікту інтересів.

Листом ДФС України від 25.02.2016 № 6915/7/99-99-08-06-01-17 запропоновано позивачу надати пояснення на ім`я голови ДФС щодо забезпечення позивачем вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції».

З письмового пояснення позивача від 01.03.2016 № 1885/8/26-15-00, направленого голові ДФС України, вбачається, що позивач ознайомлений з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» та не заперечує, що його дружина ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність на території м. Києва, однак, не вважає, що існує потенційний конфлікт інтересів.

Представник відповідача 2 наголошує, що за результатами перевірки щодо дотримання позивачем вимог Закону України «Про запобігання корупції» головне управління внутрішньої безпеки доповідною запискою від 06.04.2016 № 1286/99-99-08-03-01-18 повідомлено керівника ДФС. Згідно наданої листом ГУ ДФС у м. Києві від 18.03.2016 інформації, ОСОБА_1 за час виконання обов`язків начальника підписано 71 рішення за результатами розгляду скарг фізичних осіб - підприємців в порядку п. 56.2, п. 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України.

Відтак, на думку представника ГУ ДФС у м. Києві, ОСОБА_1 у період з 01.04.2015 по 18.06.2015, виконуючи службові повноваження, мав можливість впливати на службових осіб ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві та самостійно приймати рішення, зокрема, щодо фізичних осіб-підприємців, а відтак могла виникнути ситуація, при якій останньому довелося приймати рішення, пов`язане з діяльністю його дружини ОСОБА_2 .

Підсумовуючи викладене, представник відповідача 2 наголосив, що в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 не забезпечив врегулювання конфлікту інтересів, зокрема, не повідомив безпосереднього керівника - голову ДФС про наявність у нього потенційного конфлікту інтересів, який виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності його дружиною ОСОБА_2 , з огляду на що, на думку представника відповідача 2, оскаржуваний наказ є правомірним, а підстави для його скасування та поновлення позивача на посаді - відсутні.

У додаткових поясненнях позивач зазначив, що ДФС України було допущено розширене тлумачення поняття «потенційний конфлікт інтересів» у зв`язку з чим було зроблено хибний висновок про наявність потенційного конфлікту інтересів.

Додає, що вирішуючи питання про наявність у державного службовця «конфлікту інтересів» взагалі необхідно встановити наявність таких елементів: як приватного інтересу та службового повноваження, а також наявність протиріччя між повноваженнями та інтересом.

На думку позивача, аналіз поняття «потенційний конфлікт інтересів» дає можливість зробити висновок, що при потенційному конфлікті суперечність між приватним інтересом і службовими повноваженнями існує так само, як при реальному. Різниця ж полягає в тому, що у випадку потенційного конфлікту приватний інтерес може вплинути на об`єктивність прийняття службовцем рішення чи вчинення діянь лише в майбутньому, однак при потенційному конфлікті інтересів наявність зазначених вище елементів так само є обов`язковим.

Позивач звертає увагу суду на те, що відсутність потенційного конфлікту інтересів також підтверджується висновками Інституту держави і права ім. В.М. Корецького та Кафедри організації судових та правоохоронних органів Національного університету «Одеська юридична академія», науково-правових експертиз відносно тлумачення змісту деяких понять антикорупційного законодавства України та повноважень начальника ГУ ДФС у м. Києві, виконаних на звернення адвоката Тарасуна В.Г. відповідно до Законів України «Про наукову та науково-технічну експертизу» та «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Також позивач зазначає, що призначення особи виконуючим обов`язки не є тотожним поняттю призначення на посаду, оскільки особа наділяється лише певним колом функціональних обов`язків на певний обмежений час, без зміни її посади, та без занесення відповідного запису до трудової книжки. Виконання обов`язків є тимчасовим і припиняється з моменту усунення обставин на підставі яких таку особу і було наділено відповідними повноваженнями. В другому ж випадку, змінюється сам правовий статус особи, коло її прав та обов`язків, про що також здійснюється і відповідний запис до трудової книжки.

На думку позивача, ДФС України вважає, що у позивача був наявний потенційний конфлікт виключно в зв`язку з виконанням ним обов`язків начальника ГУ ДФС у м. Києві, однак потенційний конфлікт інтересів відсутній у зв`язку з перебуванням позивача на посаді заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві. Втім, позивача не було призначено на посаду начальника ГУ ДФС у м. Києві, його було наділено лише повноваженнями начальника на тимчасовий період, які, на думку позивача, не передбачають можливості здійснення будь-якого впливу на адміністрування податків та зборів суб`єкта підприємницької діяльності, який перебуває на обліку в ДПІ у Печерському районі міста Києва.

Підсумовуючи надані пояснення, позивач наголосив, що ДФС України не доведено, що позивач знав та усвідомлював про виникнення конфлікту інтересів, з огляду на що просив задовольнити позов у позовну обсязі.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.04.2016 відкрито провадження у справі, закінчено виконавче провадження та призначено справу до судового розгляду колегією у складі трьох суддів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2016 задоволено клопотання представника позивача та зупинено провадження у справі № 826/6677/16 до закінчення кримінального провадження № 0002410, яке знаходиться в провадженні слідчого в особливо важливих справах четвертого слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва Протаса О.Б. за заявою ОСОБА_1 .

Натомість, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України задоволено частково, ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2016 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл судових справ від 10.10.2017 № 6913 та відповідно до пункту 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу повторно автоматично розподілено на суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазіна О.А.

Ухвалою від 26.10.2017 справу прийнято до провадження судді Кармазіна О.А. та призначено справу до розгляду колегією суддів під головуванням судді Кармазіна О.А.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У судовому засіданні 04.04.2018 на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження, з урахуванням положень пункту 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України.

Встановлені судом обставини.

Розглянувши подані документи і матеріали, враховуючи пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, що також підтверджується матеріали справи, ОСОБА_1 починаючи з 02.04.1999 працював у органах державної податкової служби.

У період з грудня 2008 року по січень 2012 року обіймав посаду начальника управління погашення прострочених податкових зобов`язань ДПА у м. Києві, м. Київ.

З січня 2012 року по травень 2012 року - начальник управління погашення податкового боргу ДПА у м. Києві, м. Київ.

З травня 2012 року по серпень 2012 року обіймав посаду заступник начальника ДПІ у Шевченківському районі м. Києві ДПС, м. Київ.

З серпня 2012 року по травень 2013 року - начальник управління погашення податкового боргу ДПС у м. Києві, м. Київ.

З травня 2013 року по жовтень 2014 року - начальник управління обслуговування платників податків ГУ Міндоходів у м. Києві, м. Київ.

Наказом ДФС України від 23.10.2014 № 994-0 ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві.

Наказом ДФС України від 11.12.2014 № 1871-о «Про покладення обов`язків на ОСОБА_1 » покладено виконання обов`язків начальника ГУ ДФС у м. Києві на заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_1 з 11.12.2014.

Згідно з наказом ДФС України від 26.12.2014 № 2156-О «Про покладення обов`язків на ОСОБА_1 », у зв`язку з службовою необхідністю покладено виконання обов`язків начальника ГУ ДФС у м. Києві на заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_1 з 29.12.2014.

Відповідно до наказу ДФС України від 01.04.2015 № 1000-О «Про покладення обов`язків на ОСОБА_1 » у зв`язку з службовою необхідністю покладено виконання обов`язків начальника ГУ ДФС у м. Києві на заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_1 з 01.04.2015.

Разом з тим, 26.02.2016 начальником головного управління внутрішньої безпеки ДФС України на адресу голови ДФС України надіслано доповідну записку № 713/99-99-08-03-01-18, в якій зазначено про те, що під час здійснення заходів щодо запобігання корупції і контролю за їх реалізацією в територіальних органах ДФС встановлено можливе порушення антикорупційного законодавства заступником начальника ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_1

У вказаній доповідній записці зазначено, що згідно з наказом ДФС від 01.04.2015 № 1000-о ОСОБА_1 у період з 01.04.2015 по 18.06.2015 виконував обов`язки начальника ГУ ДФС у м. Києві. Відповідно до декларації ОСОБА_1 про майно, доходи, витрати та зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік дружиною останнього є ОСОБА_2 , яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Згідно з відомостями з ЄДР, остання зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві з 23.09.2008.

З огляду на викладене, службові особи головного управління внутрішньої безпеки дійшли висновку, що після введення в дію з 26.04.2015 Закону України «Про запобігання корупції» у ОСОБА_1 виник потенційний конфлікт інтересів у зв`язку із здійсненням його дружиною підприємницької діяльності на території м. Києва, а відтак у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 зобов`язаний був повідомити про наявність у нього потенційного конфлікту інтересів.

Враховуючи викладене, у доповідній записці начальник головного управління внутрішньої безпеки запропонував провести перевірку щодо зазначених фактів.

Того ж дня, 26.06.2016 на адресу заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_1 надіслано лист ДФС України № 6915/7/99-99-08-03-01-17 щодо надання пояснень відносно невиконання ОСОБА_1 вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

01.03.2016 ОСОБА_1 на адресу голови ДФС України надіслано пояснення № 1883/8-26-15-00 «Щодо забезпечення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», в яких повідомлено, що наведена ситуація жодним чином не підпадає під критерії, що віднесені до потенційного конфлікту інтересів та/або реального конфлікту інтересів, оскільки перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки начальника ГУ ДФС у м. Києві він жодним чином не мав ані фактичної, ані юридичної можливості впливати на нарахування та сплату дружиною податків та інших обов`язкових платежів, визначення та сплату сум податкових та грошових зобов`язань, а також застосування штрафних санкцій та інших видів відповідальності.

Натомість, 13.04.2016, за порушення вимог, передбачених ст.ст 16, 161 Закону України «Про державну службу», на підставі ст. 30 Закону головою ДФС України прийнято наказ № 1345-о, яким припинено державну службу заступника начальника ГУ ДФС у м. Києва ОСОБА_1 та звільнено останнього з посади.

Позивач, вважаючи вказаний наказ таким, що порушує його права, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» (наводиться у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон № 3723-XII) крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі:

1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону);

2) недотримання пов`язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 161 цього Закону;

3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону);

4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону);

5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону);

6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Положення статей 16 та 161 Закону № 3723-XII передбачають, що на державних службовців поширюються вимоги та обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції».

Державні службовці не можуть брати участь у страйках та вчиняти інші дії, що перешкоджають нормальному функціонуванню державного органу.

Інші обмеження, пов`язані з проходженням державної служби окремими категоріями державних службовців, встановлюються виключно законом (стаття 16 вказаного Закону).

Державні службовці зобов`язані дотримуватися правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України «Про запобігання корупції».

Так, відповідно до ч. 2 ст. 65 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» (надалі - Закон № 1700-VII) особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Стаття 1 Закону № 1700-VII надає, серед інших, такі визначення:

близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта;

корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Натомість ст. 28 Закону № 1700-VII передбачено наступне.

1. Особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

2. Особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не можуть прямо чи опосередковано спонукати у будь-який спосіб підлеглих до прийняття рішень, вчинення дій або бездіяльності всупереч закону на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб.

3. Безпосередній керівник особи або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення / ініціювання звільнення з посади протягом двох робочих днів після отримання повідомлення про наявність у підлеглої йому особи реального чи потенційного конфлікту інтересів приймає рішення щодо врегулювання конфлікту інтересів, про що повідомляє відповідну особу.

Національне агентство у випадку одержання від особи повідомлення про наявність у неї реального, потенційного конфлікту інтересів упродовж семи робочих днів роз`яснює такій особі порядок її дій щодо врегулювання конфлікту інтересів.

4. Безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення / ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

5. У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов`язана звернутися за роз`ясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

6. Якщо особа отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона звільняється від відповідальності, якщо у діях, щодо яких вона зверталася за роз`ясненням пізніше було виявлено конфлікт інтересів.

7. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, порядок надання окремих видів державних послуг та провадження інших видів діяльності, пов`язаних із виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, мають передбачати порядок та шляхи врегулювання конфлікту інтересів службових осіб, діяльність яких вони регулюють.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Загальних правил поведінки державного службовця, затверджених наказом Головного управління державної служби України від 04.08.2010 № 214, які були чинні на час виникнення спірних правовідносин, державний службовець зобов`язаний у межах своїх повноважень вживати заходів щодо недопущення конфлікту інтересів, а саме суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих йому службових повноважень. Обставини, що можуть призвести до виникнення конфлікту інтересів, повинні бути усунуті до того, як державний службовець буде призначений на посаду.

У даному випадку, беручи до уваги той факт, що позивач перебував на державній службі та обіймав посаду, зокрема, заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві та виконував обов`язки начальника ГУ ДФС у м. Києві, на його поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у тому числі щодо недопущення виникнення реального потенційного конфлікту інтересів та, за його наявності, - повідомлення керівника про такі обставини.

Суд вважає за необхідне підкреслити, що кожен службовець при виконанні своїх повноважень повинен брати до уваги увесь спектр своїх не лише правових (юридичних), а й соціальних (приватних) відносин, які зумовлюють виникнення майнового чи немайнового інтересу, при цьому, тільки такий приватний інтерес у сфері службових/представницьких повноважень, що може вплинути або впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникнення реального або потенційного конфлікту інтересів.

В той же час, необхідною умовою для встановлення у особи, у тому числі потенційного конфлікту інтересів, є встановлення у такої особи наявності протиріччя між особистими інтересами та службовими повноваженнями.

Разом з тим, наявність протиріччя повинна встановлюється в кожному окремому випадку виконання доручення, розгляду листа, здійснення контрольного заходу тощо, шляхом порівняння повноважень та існуючого у особи приватного інтересу із подальшим визначенням можливості (неможливості) такого інтересу вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення, вчинення діяння службовою особою.

Слід додати, що потенційний конфлікт інтересів, як і реальний конфлікт інтересів має три елементи. Перший елемент - це наявність у державного службовця повноваження, які можуть бути використані для задоволення приватного інтересу. Другий елемент - це наявність у державного службовця приватного інтересу в тій сфері, в якій він виконує зазначені вище повноваження. І третій елемент - це ризик впливу приватного інтересу державного службовця на об`єктивність чи неупередженість прийняття ним рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених обов`язків та повноважень в майбутньому.

Так, встановлюючи наявність у ОСОБА_1 протиріччя між особистими інтересами та службовими повноваженнями при виконанні ним обов`язків начальника ГУ ДФС у м. Києві по відношенню до ФОП ОСОБА_2 , яка з 23.09.2008 зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебувала на податковому обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, суд виходить з наступного.

Як вже було зазначено судом, наказ від 13.04.2016 № 134-о «Про припинення державної служби ОСОБА_1 .» прийнято у зв`язку з тим, ОСОБА_1 при виконанні обов`язків начальника ГУ ДФС у м. Києві, в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив безпосереднього керівника - голову ДФС України про наявність потенційного конфлікту інтересів, оскільки дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебувала на податковому обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві з 23.09.2008.

Сторонами не заперечується той факт, що дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з 23.09.2008 зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, з огляду на що вказані обставини є встановленими та доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 6 Господарського кодексу України передбачено, що загальними принципами господарювання в Україні є, зокрема, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом.

Згідно з п/п. 14.1.11 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податків, зборів, платежів) - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом.

Пунктом 41.1 ст. 41 ПК України передбачено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Так, відповідно до п. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 (далі - Положення № 236) Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Згідно з п. 7 Положення № 236 Державна фіскальна служба України здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

Отже, ДФС України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску. При цьому свої повноваження ДФС здійснює безпосередньо або через територіальні органи доходів і зборів.

На час тимчасового виконання ОСОБА_1 обов`язків начальника ГУ ДФС у м. Києві було чинним Положення про Головне управління ДФС у м. Києві, затверджене наказом ДФС України від 20.08.2014 № 54 (далі - Положення № 54).

Відповідно до п. 1 Положення № 54 Головне управління ДФС у м. Києві є територіальним органом Державної фіскальної служби, який підпорядковується ДФС Україні. ГУ ДФС забезпечує реалізацію повноважень ДФС на території міста Києва.

Пунктом 3 Положення № 54 передбачено, що основним завданням ГУ ДФС у м. Києві є реалізація державної податкової політики та політики у сфері державної митної справи, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів, митних та інших платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, державної політики з адміністрування єдиного внеску, а також боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів.

Згідно з п.п. 6-8 та 12 ч. 5 Положення № 54 ГУ ДФС у м. Києві з метою організації своєї діяльності організовує свою роботу і роботу підпорядкованих ДПІ, підприємств, установ та організацій, що належить до сфери ДФС; надає підпорядкованим ДПІ методичну і практичну допомогу в організації роботи, проводить перевірку стану такої роботи; координує діяльність підпорядкованих ДПІ та організовує їх взаємодію з державними органами та органами місцевого самоврядування; організовує інформаційне-аналітичне забезпечення ГУ ДФС, підпорядкованих ДПІ та автоматизацію діяльності.

Відповідно до п. 7 Положення № 54 ГУ ДФС здійснює свої повноваження безпосередньо та через підпорядковані йому ДПІ.

Згідно з п. 10 Положення № 54 ГУ ДФС очолює начальник, який призначається та звільняється з посади Головою ДФС у порядку, визначеному законодавством.

Начальник ГУ ДФС має заступників, у тому числі двох перших, один з яких координує діяльність підрозділів податкової міліції. Заступники призначаються та звільняються з посади Головою ДФС у визначеному порядку

Начальник ГУ ДФС вносить Голові ДФС пропозиції щодо призначення на посади та звільнення з посад начальників підпорядкованих ДПІ та їх заступників у визначеному порядку.

При цьому, відповідно до п. 11 Положення № 54 начальник ГУ ДФС:

очолює та здійснює керівництво діяльністю ГУ ДФС, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності;

організовує та забезпечує виконання в ГУ ДФС та підпорядкованих ДПІ Конституції та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів Мінфіну, що належить до компетенції ДФС, наказів ДФС та ГУ ДФС, доручень Голови ДФС, його першого заступника та заступників;

подає Голові ДФС для затвердження плани роботи ГУ ДФС;

звітує перед Головою ДФС про виконання планів роботи ГУ ДФС та покладених на нього завдань, про усунення порушень і недоліків, виявлених під час проведення перевірок діяльності ГУ ДФС та підпорядкованих ДПІ, а також про притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у допущених порушеннях;

вирішує в установленому порядку питання щодо заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців та працівників ГУ ДФС, присвоює їм спеціальні звання, ранги державних службовців (якщо інше не передбачено законом),

порушує перед Головою ДФС питання про присвоєння спеціальних звань та рангів державних службовців заступникам начальника ГУ ДФС, а також щодо заохочення та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності;

затверджує положення про самостійні структурні підрозділи ГУ ДФС і посадові інструкції працівників, призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, заступників керівників;

приймає на роботу та звільняє з роботи в порядку, передбаченому законодавством, працівників ГУ ДФС;

вносить в установленому порядку подання щодо представлення державних службовців та працівників ГУ ДФС та підпорядкованих ДШ до відзначення державними нагородами;

призначає на посаду та звільняє з посади у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців ГУ ДФС (якщо інше не передбачено законом);

розподіляє обов`язки між своїми заступниками;

скасовує повністю чи в окремій частині акти підпорядкованих ДШ;

забезпечує реалізацію державної політики щодо державної таємниці, контроль за її збереженням в ГУ ДФС;

вносить Голові ДФС пропозиції щодо утворення, ліквідації, реорганізації підпорядкованих ДІЙ відповідно до чинного законодавства;

утворює комісії, робочі групи;

скликає та проводить наради з питань, що належать до компетенції ГУ ДФС;

підписує накази ГУ ДФС;

дає обов`язкові для виконання державними службовцями та працівниками ГУ ДФС та підпорядкованих ДШ доручення;

вносить Голові ДФС пропозиції щодо чисельності працівників підпорядкованих ДШ;

у разі виявлення корупційного правопорушення чи одержання інформації про вчинення такого правопорушення підлеглими у межах своїх повноважень вживає заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомляє про його вчинення спеціально уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції, підрозділ власної безпеки ГУ ДФС для вжиття заходів, передбачених законодавством;

здійснює інші повноваження, визначені законом.

Таким чином проаналізувавши Положення № 54, суд зазначає, що основним завданням ГУ ДФС є організація та координація роботи підпорядкованих ДПІ та проведення перевірки стану організації роботи ДПІ, а також надання методичної і практичної допомоги в організації роботи підпорядкованих ДПІ. На вказаному також наголошує і представник ГУ ДФС у м. Києві у своїх запереченнях (абзац 3 том 2 а.с. 38).

Поряд з цим, аналізуючи повноваження начальника ГУ ДФС, суд зазначає, що головним завданням останнього є організація роботи, забезпечення виконання та контроль за таким виконанням як в ГУ ДФС, так і в ДПІ Конституції та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів Мінфіну, що належить до компетенції ДФС, наказів ДФС та ГУ ДФС, доручень Голови ДФС, його першого заступника та заступників.

Більш того, відповідно до даних сайту ДФС України (http://kyiv.sfs.gov.ua/dfs-u-regioni/golov-upr/rozpodil-oboviazkiv/) щодо розподілу обов`язків між керівним складом Головного управління ДФС у м. Києві, до обов`язків начальника Головного управління ДФС у м. Києві віднесено наступні обов`язки:

управління організації роботи;

управління охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації;

управління по роботі з персоналом;

управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності;

управління внутрішнього контролю;

управління моніторингу доходів та обліково-звітних систем;

управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом;

відділ з питань запобігання та виявлення корупції;

відділ впровадження відомчих реформ;

управління комунікацій.

Водночас обов`язки, які стосуються координації та контролюю податкового законодавства щодо сплати податків та зборів, віднесені до кола повноважень перших заступників та заступників начальника ГУ ДФС у м. Києві.

Суд зазначає, що начальник ГУ ДФС не володіє формальними повноваженнями для впливу на працівників підпорядкованих ДПІ. Натомість використання неформальних повноважень у тому числі і через керівників ДПІ підпорядкованих ГУ ДФС, є корупційним правопорушенням, яке потребує встановленню та доведенню у встановленому законодавством порядку.

Щодо того, що начальник ГУ ДФС у м. Києві наділений певними функціями на скасування повністю чи в окремій частині акти підпорядкованих ДПІ, то суд зазначає, що рішення начальника ГУ ДФС у м. Києві може бути скасовано головою ДФС України, тобто в порядку адміністративного оскарження або до суду, з огляду на що такі обставини не мають протиріччя між особистими інтересами та службовими повноваженнями.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головне управління ДФС у м. Києві, що також затверджене наказом ДФС України від 20.08.2014 № 54 Державна податкова інспекція у Печерському районі, де перебувала на обліку дружина позивача, є територіальним органом ДФС, який підпорядковується ДФС та Головному управлінню ДФС у м. Києві.

ДПІ забезпечує реалізацію повноважень ДФС на території відповідних адміністративно- територіальних одиниць.

Відтак, ДПІ у Печерському районі забезпечує реалізацію повноважень саме ДФС - центрального органу доходів і зборів, а не ГУ ДФС.

Пунктом 4 вказаного Положення передбачено повноваження ДПІ у Печерському районі м. Києва аналіз яких дає підстави дійти висновку що, ДПІ є самостійним територіальним органом, який уповноважений приймати рішення в межах своїх повноважень, в тому числі і щодо платників податків, що знаходяться на обліку у ДПІ.

Суд зазначає, що такі акти хоча і можуть бути скасовані начальником ГУ ДФС та Головою ДФС, проте таке скасування може мати місце лише внаслідок їх прийняття, а будь-яке втручання в сам процес такого прийняття законодавчо заборонено.

Таким чином, підсумовуючи все вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку, що ані начальник ГУ ДФС та ані його заступники не наділенні повноваженнями втручатись у діяльність підпорядкованих ГУ ДФС територіальних органів щодо сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів, ведення обліку та подання податкової звітності, оскільки такі територіальні органи є самостійними органами, уповноваженими приймати рішення в межах своїх повноважень, зокрема, щодо платників податків, що знаходяться у них на обліку.

Під час розгляду справи не надано відомостей щодо здійснення перевірок дружини позивача (ФОП) та прийняття стосовно неї рішень у той короткий період, коли позивач виконував обов`язки начальника ГУ ДФС у м. Києві (трохи більше 2,5 місяців), що вказує на відсутність як реального, так і потенційного конфлікту інтересів, враховуючи також те, що за розподілом обов`язків, функції перегляду покладалися на заступників Голови ГУ ДФС у м. Києві, а не на Голову ГУ ДФС у м. Києві (особу, що виконує його обов`язки - у даному випадку позивач).

Так, в матеріалах справи міститься перелік рішень, які приймав ОСОБА_1 у період з 01.04.2015 по 18.06.2015 при виконанні ним обов`язків начальника ГУ ДФС у м. Києві, серед яких відсутні будь-які рішення, що пов`язані з провадженням господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 , яка перебуває на обліку в ДПІ у Печерському районі.

При цьому, як елемент оцінки наявності обставин, що зумовили висновки відповідачів щодо наявності потенційного конфлікту інтересів, суд вкотре наголошує, що дружина позивача перебувала на обліку в районній ДПІ, а її обов`язки як платника податків визначається не ДПІ та не ГУ ДФС у м. Києві, а Податковим кодексом України, норми якого позивачем не можуть змінюватись, що є очевидним, та, відповідно, позивач навіть гіпотетично не впливає на обсяг прав та обов`язків платника податків - дружини, як ФОП, які, як вже зазначалося, визначені ПК України.

Суд наголошує, що повноваження ГУ ДФС полягають у здійсненні організаційних та координаційних функціях, тоді як повноваження ДПІ полягали (на час виникнення спірних відносин) у здійсненні контролю та координації податкового законодавства щодо податків та зборів, що виключає у даному випадку наявність потенційного конфлікту інтересів.

Також у матеріалах справи відсутні будь-які, у розумінні ст. 73 КАС України докази, які б надавали суду можливість пересвідчитись у невчиненні позивачем по відношенню до ФОП ОСОБА_2 дій під час виконання ОСОБА_1 повноважень, тоді як необхідною умовою було вчинення певних дій та/або прийняття відповідного рішення по відношенню до такого суб`єкту підприємницької діяльності зі сторони начальника ГУ ДФС у м. Києві.

Більш того, у матеріалах справи також міститься висновок Регуляторно-правового департаменту ДФС від 12.04.2016 № 910/99-99-10-0-02-18 «Про розгляд проекту наказу», який адресований головному управлінню внутрішньої безпеки, в якому зазначено про те, що ініціатива щодо врегулювання конфлікту інтересів може виходити не лише від працівників, але і від його керівників. За висновком вказаного правового департаменту, Закон вимагає від безпосереднього керівника або керівника органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, вжиття передбачених Законом України «Про запобігання корупції» заходів для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

Також у вказаному висновку звернута увага щодо врахування розподілу обов`язків між керівництвом ГУ ДФС у м. Києві, чого не було зроблено, з огляду на що, зазначає про існування високої ймовірності, що наказ про припинення державної служби ОСОБА_1 у зв`язку із неповідомленням про наявність потенційного конфлікту інтересів може бути скасований у судовому порядку.

Зазначене, дає також підстави суду вважати, що у структурі ДФС на момент прийняття такого висновку існували сумніви щодо наявності у ОСОБА_1 при виконанні останнім обов`язків начальника ГУ ДФС у м. Києві потенційного конфлікту інтересів, а відтак і у законності такого наказу про припинення державної служби ОСОБА_1 .

Враховуючи відсутність у позивача сумнівів у питанні відносно того, що у нього відсутній потенційний конфлікт інтересів, а також наявність сумнівів у ДФС України щодо наявності у позивача потенційного конфлікту інтересів, наведене зумовлювало обов`язок ДФС України відповідно до наведеного вище нормативного регулювання звернутися на НАЗК для отримання роз`яснень.

Наведене, однак, не було вчинено, що призвело до відсутності висновку компетентного органу у питанні, в якому у самій структурі ДФС України існували сумніви, що вказує на прийняття рішення, заснованого фактично на гіпотетичних припущеннях наявності у позивача потенційного конфлікту інтересів.

Щодо відкликання Регуляторно-правовим департаментом ДФС висновку від 12.04.2016 № 910/99-99-10-0-02-18 «Про розгляд проекту наказу», то суд вважає за необхідне вказати про те, що таке відкликання відбулось 15.11.2016 листом № 3949/99-10-01, тоді як наказ № 1345-О «Про припинення державної служби ОСОБА_1 .» було прийнято 13.04.2016, тобто відкликання відбулось через півроку після прийняття оскаржуваного наказу, з огляду на що на момент прийняття спірного наказу такий висновок Регуляторно-правового департаменту ДФС був чинним, а відтак відповідач 1 при прийнятті оскаржуваного наказу мав враховувати висновки Регуляторно-правового департаменту, викладені у листі від 12.04.2016 № 910/99-99-10-0-02-18.

При цьому, само по собі відкликання листа не спростовує наявності суперечностей та невизначеності ДФС України (його структур) у питанні наявності чи відсутності у позивача потенційного конфлікту інтересів.

Посилання представників відповідача на те, що у разі вчинення або утримання від вчинення дій щодо сприяння здійснення господарської діяльності дружини у позивача виник би реальний конфлікт інтересів, то суд зазначає, що вказані твердження є припущеннями відповідачів відносно абстрактних обставин, які не є предметом оцінки у даній справі.

Таким чином, беручи до уваги викладені обставини, в сукупності проаналізованих норм Законів України «Про запобігання корупції», «Про державну службу», Положень про ДФС України, ГУ ДФС у м. Києві та ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, суд приходить до висновку про недоведеність з боку відповідачів вчинення порушень, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, не доведено наявності у позивача потенційного конфлікту інтересів, а відтак, суд приходить до висновку про протиправність наказу Державної фіскальної служби України від 13.04.2016 № 1345-О «Про припинення державної служби ОСОБА_1 », який заснований на гіпотетичних припущеннях, та, як наслідок такий наказ підлягає скасуванню, з огляду на що вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 28.10.2014 року (№ рішення у ЄДРСР 41602330), у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві 14.04.2016 (з наступного дня за днем звільнення).

Щодо вимог позивача стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

При цьому, згідно з п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів: у квітні - 21, у травні - 19, у червні - 20, у липні - 21, у серпні - 22, у вересні - 22, у жовтні - 20, у листопаді - 22, у грудні - 22. З 14.04.2016 по 31.12.2016 кількість робочих днів у 2016 році складає 180 днів.

При цьому, відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» кількість робочих днів: у січні - 20, у лютому - 20, у березні - 22, у квітні - 19, у травні - 20, у червні - 20, у липні - 21, у серпні - 22, у вересні - 21, у жовтні - 21 , у листопаді - 22 , у грудні - 21, що загалом складає 249 робочих днів.

Натомість, листом Міністерства соціальної політики України від 19.10.2017 №224/0/103-17/214 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік» встановлено кількість робочих днів: у січні - 21, у лютому - 20, у березні - 21, у квітні - 20, у травні - 20, у червні - 20, у липні - 22, у серпні - 22, у вересні - 20, у жовтні - 22, у листопаді - 22 , у грудні - 20, що загалом складає 250 робочих днів.

При цьому, згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 № 78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік» кількість робочих днів: у січня - 21; у лютому - 20. у березні - 20, у квітні - 21, у травні - 21, у червні - 18. З 01.01.2019 по 03.06.2019 кількість робочих днів у 2019 році складає 105 днів.

Так, в матеріалах справи міститься довідка про обчислення середньої заробітної плати ОСОБА_1 станом на 13.04.2016, відповідно до якої сума середнього заробітку складає 7600,90 грн., тоді як середньоденна заробітна плата за 2 (два) місяці складає 353,53 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, що в даному випадку становить з 14.04.2016 по 03.06.2019 та складає 784 дні, з яких:

у квітні 2016 року - 12 днів, у травні 2016 року - 19, у червні 2016 року - 20, у липні 2016 року - 21, у серпні 2016 року - 22, у вересні 2016 року - 22, у жовтні 2016 року - 20, у листопаді 2016 року - 22, у грудні 2016 року - 22;

у січні 2017 року - 20, у лютому 2017 року - 20, у березні 2017 року - 22, у квітні 2017 року - 19, у травні 2017 року - 20, у червні 2017 року - 20, у липні 2017 року - 21, у серпні 2017 року - 22, у вересні 2017 року - 21, у жовтні 2017 року - 21, у листопаді 2017 року - 22, у грудні 2017 року - 21;

у січні 2018 року - 21, у лютому 2018 року - 20, у березні 2018 року - 21, у квітні 2018 року - 20, у травні 2018 року - 20, у червні 2018 року - 20, у липні 2018 року - 22, у серпні 2018 року - 22, у вересні 2018 року - 20, у жовтні 2018 року - 22, у листопаді 2018 року - 22, у грудні 2018 року - 20;

у січня 2019 року - 21; у лютому 2019 року - 20. у березні 2019 року - 20, у квітні 2019 року - 21, у травні 2019 року - 21; у червня 2019 року - 2 днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 14.04.2016 (наступний день за днем звільнення) по 03.06.2019 (день прийняття судового рішення) становить 277 167,52 грн. (353,53 грн. х 784 робочих дні).

Згідно з п.п. 2 та 3 ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві з 14.04.2016 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1,00 грн., суд зазначає про наступне.

За змістом ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування …».

Згідно з ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В той же час, як зазначено у вказаній постанові, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Зі змісту наведених норми випливає, що основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 804/2252/14, від 31.01.2018 у справі № 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 800/500/16, від 01.03.2018 у справі № 9901/377/18.

Крім того, суд зазначає, що така моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Таким чином, аналізуючи зміст позовної заяви та досліджуючи матеріали справи, суд зазначає, що в обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди, позивачем не надано жодних доказів та розрахунків сум, що б свідчили про заподіяння позивачу моральної шкоди у розмірі, в якому останній просить стягнути з ДФС України, а також завданням йому шкоди у вигляді заподіяння моральних чи фізичних страждань, з огляду на що позовна вимога щодо стягнення з ДФС України на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1,00 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень чч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку, відповідачами не спростовано доводів позивача та не надано суду жодних належних і допустимих у розумінні ст. 73 КАС України доказів, які б надали суду можливість пересвідчитись про наявність у ОСОБА_1 потенційного конфлікту інтересів при виконанні ним обов`язків начальника ГУ ДФС у м. Києві та доказів які підтверджували правомірність прийняття наказу від 13.04.2016 № 1345-О «Про припинення державної служби ОСОБА_1 .».

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню як зазначено вище, тобто залишенню без задоволення підлягають вимоги про стягнення моральної шкоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що при зверненні позивача до суду з даним позовом, останній був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відтак, позивачем не понесено судових витрат, з огляду на що такі судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, 8) від 13.04.2016 № 1345-О «Про припинення державної служби ОСОБА_1 .».

3. Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві з 14.04.2016.

4. Стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР: 39468461) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 277 167,52 грн. (двісті сімдесят сім тисяч сто шістдесят сім тисяч 52 копійки).

5. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

6. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві з 14.04.2016 та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Головуючий суддя О.А. Кармазін

Судді В.П. Катющенко

Т.О. Скочок