Справа № 750/4388/19
Суддя: Карапута Л. В.
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/4388/19
Провадження № 2-а/750/174/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Пишенко М.М.,

за участі позивача, відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира взводу №1 роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції Білошицької Ануш Павлівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

18.04.2019 позивач звернувся до суду з позовом та просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ВР №290157 командиром взводу №1 роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції України лейтенантом поліції Білошицькою А.П. від 15.04.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 425 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що 15.04.2019 проводив роботи по прибиранню салону автомобіля SKODA OCTAVIA н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на стоянці автогосподарства ГУ НПМВС у Чернігівській області. До нього підійшли поліцейські та попросили надати документи на вказаний автомобіль. Позивач надав документи, крім посвідчення водія, яке знаходилося у верхньому одязі в роздягальні автогосподарства. Оскільки не керував транспортним засобом без посвідчення водія, а працівники поліції підійшли до нього, коли автомобіль вже був припаркований, тому вважає, що відсутня його відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП. На думку позивача вищевказана постанова є незаконною, винесеною з порушенням його прав та чинного законодавства України, у відсутність жодного належного та допустимого доказу.

Відповідач в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову та пояснила суду, що 15.04.2019 під час вільного відпрацювання з працівником управління внутрішньої безпеки було здійснено патрулювання щодо виявлення водіїв, автомобілів, закріплених за правоохоронними органами, які здійснюють порушення правил дорожнього руху. За усною інформацією працівника управління внутрішньої безпеки ОСОБА_2 міг здійснювати порушення правил дорожнього руху. В 17.00 год. по вул. Онацького вони побачили автомобіль SKODA OCTAVIA н.з. НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 сів у транспортний засіб і почав рух. Працівник УВБ дав вказівку, зупинити вказаний автомобіль, оскільки у водія може не бути відповідних документів. Зупинити автомобіль одразу під час руху не вдалося, оскільки він заїхав на територію автогосподарства. Після того як позивач вийшов із автомобіля з ним почав спілкуватися працівник УВБ ОСОБА_3 , який попросив пред`явити його документи. Відповідач була в цей час поряд з ними. Жодних дій щодо прибирання позивач не робив, він тільки що зупинився і вийшов з автомобіля. Водійського посвідчення у позивача при собі не було. Працівник УВБ пояснив позивачу, що це є порушення правил дорожнього руху. Після чого відповідач розпочала розгляд справи, роз`яснила права та була склала постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Через 20 хв. після складення постанови позивач вийшов на прохідну автогосподарства та приніс посвідчення, а тому під час руху на автомобілі він керував транспортним засобом без посвідчення водія, що є порушенням правил дорожнього руху. Крім того, відповідач суду пояснила, що коли вона складала постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності доказом того, що позивач рухався на автомобілі о 17 год. 05 хв. був запис з особистого відеореєстратора, який був встановлений у службовому автомобілі. Проте, на даний час не може пред`явити суду даний відеозапис, оскільки відеореєстратор зламався, відновити записи з нього їй не вдалося.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що командиром взводу №1 роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції України лейтенантом поліції Білошицькою Ануш Павлівною 15.04.2019 року винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР №2901575 згідно якої прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП (а.с.4).

Зі змісту постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №2901575 встановлено, що 15.04.2019 о 17 год. 05 хв в м. Чернігові по вул. Ремзаводській, 1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.1а ПДР України.

Свідок ОСОБА_3 суду повідомив, що 15 квітня близько 15.00 год. він у складі екіпажу знаходився біля Чернігівського НДКЦ. Із даної будівлі вийшов ОСОБА_1 , який підійшов до автомобіля шкода та поїхав. Після чого свідок дав вказівку працівникам патрульної поліції слідувати за службовим автомобілем шкода, який повернув до гаражу авто хазяйства. Коли свідок із працівниками патрульної поліції під`їхали, то позивач вже вийшов із автомобіля і пішов відкривати ворота гаражу. Свідок підійшов до останнього, пред`явив посвідчення та повідомив, що проводиться відпрацювання дотримання правил дорожнього руху працівниками правоохоронних органів та запропонував йому надати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення на право керування транспортним засобом та поліс обов`язкового страхування. Позивач пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, службове посвідчення, поліс обов`язкового страхування, але не пред`явив водійське посвідчення та повідомив, що воно знаходиться у сумці у роздягальні. Після чого свідок дав вказівку працівникам патрульної поліції складати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивача. Пізніше позивач сходив взяв посвідчення водія та пред`явив його.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» на водіїв покладено обов`язок мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.3 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п.1-2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У відповідності до ч.1 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як зазначено у ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 35 Закону України « Про національну поліцію», Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

2. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З наданого відповідачем відеозапису розгляду справи про адміністративне правопорушення вбачається, що автомобіль позивача не був зупинений працівником поліції на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а постанова про накладення адміністративного стягнення містить запис, про керування позивачем о 17 год. 05 хв. транспортним засобом без посвідчення водія, що не доводиться належним доказом про керування останнім транспортним засобом без посвідчення водія, оскільки автомобіль знаходився на зупинці автогосподарства ГУ НПМВС у Чернігівській області біля гаражу.

Відповідач зазначив, що ним зафіксоване правопорушення, а саме відсутність у позивача посвідчення водія.

Суд вважає, що право працівника органів Нацполіції вимагати у особи ті чи інші документи не є абсолютним і обмежується випадками, передбаченими законодавством, а тому контроль наявності посвідчення водія не під час керування транспортним засобом, тільки заради перевірки такої наявності є виходом за межі повноважень.

З огляду на положенняст.19 Конституції Українисуд приходить до висновку про неправомірність вимоги відповідача про надання позивачем посвідчення водія, оскільки доказів керування транспортним засобом позивачем та зупинки транспортного засобу під час керування за його участі без посвідчення водія суду не надано.

Аналогічна позиція викладена і у постанові ВС від 15 березня 2019 р. у справі №686/11314/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/80481815).

При цьому суд, не може взяти до уваги посилання відповідача, що запис на особистому відеореєстраторі, який доводить керування позивачем транспортного засобу, не зберігся по причині поломки, що також не доведено належними доказами.

З огляду на викладене вище, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 була винесена без достатніх правових підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Одночасно в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів: п. 45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р.; п. 75 Рішення ЄСПЛ у справі «огороднік проти України» від 05.05.2015 р.; п. 52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15.02.2013 р.

ВС у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 визнав вірними висновки суду першої інстанції, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. ВС вказав, що у даному випадку для підтвердження порушення позивачем пункту Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки із відповідними замірами відстані автомобіля від пішохідного переходу тощо. Постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, шляхом скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 290157 від 15.04.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень, провадження по справі слід закрити.

Керуючись статтями 126, 222, 251, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 до командира взводу №1 роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції Білошицької Ануш Павлівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 290157 від 15.04.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень - скасувати, провадження по справі - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В. Карапута