Справа № 160/4198/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Справа № 160/4198/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Бластко" до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу, -
Позов обґрунтовано тим, що наказ Державної служби геології та надр України від 20.03.2018 року № 99 "Про анулювання, зупинення, поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами" в частині пункту 1 Додатку 2 до Наказу Державної служби геології та надр України від 20.03.2018 року №99 "Про анулювання, зупинення, поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами" щодо зупинення ПрАТ "Бластко" дії спеціального дозволу на користування надрами № 3782 від 30.12.2005 року з метою видобування гранітів та діабазів придатних для виробництва щебеню та каменю бутового на підставі п. 22 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами затвердженим Постановою КМУ №615 від 30.05.2011 року через невиконання п. 25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, затвердженого постановою КМУ від 22.12.1994 року №865, є протиправним.
27.05.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
Представник Позивача у судове засідання не прибув про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
03.06.2019 від Позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутністю учасника справи разом з відповіддю на відзив на позовну заяву в яких просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Проаналізувавши матеріали справи та норми матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступне.
ПрАТ «БЛАСТКО» здійснює господарську діяльність з видобування корисних копалин (гранітів та діабазів придатних для виробництва щебеню та каменю бутового) на підставі спеціального дозволу на користування надрами №3782 від 30.12.2005 року, виданого строком на 27 років.
Після чого, з відомостей розміщених на офіційному Web-сайті відповідача позивач дізнався, що відповідачам прийнято наказ №99 від 20.03.2018 року "Про анулювання, зупинення, поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами". Згідно п. 2 цього наказу та п. 1 додатку № 2 до нього позивачу зупинена дія спеціального дозволу на користування надрами № 3782 від 30.12.2005 року та надано 30 календарних днів для усунення порушень.
Наказ №99 мотивований посиланнями на п. 25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, затвердженого постановою КМУ від 22.12.1994 року №865, а також п.п. 1 п. 22 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим Постановою КМУ від 30.05.2011 року № 615.
Проте, судом встановлено, що ПрАТ «БЛАСТКО» про прийняте рішення (Наказ № 99 від 20.03.2018 року) Відповідачем повідомлено належним чином не було.
Не погоджуючись з Наказом від 20.03.2018 р. №99 Державної служби геології та надр України ПрАТ «БЛАСТКО» звернулося до адміністративного суду.
Суспільні відносини з приводу забезпечення раціонального, комплексного використання, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорони прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян урегульовані нормами Кодексу України про надра.
Завданням Кодексу України про надра є регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян (ст. 2 Кодексу України про надра).
Відповідно до ст. 1 Кодексу України про надра, надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.
Згідно з ст. 13, 14 Кодексу України про надра користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.
Надра надаються у користування, зокрема, для видобування корисних копалин.
Статтею 15 Кодексу України про надра визначено, що надра надаються у постійне або тимчасове користування.
Постійним визнається користування надрами без заздалегідь встановленого строку.
Тимчасове користування надрами може бути короткостроковим (до 5 років) і довгостроковим (до 50 років). У разі необхідності строки тимчасового користування надрами може бути продовжено.
Перебіг строку користування надрами починається з дня одержання спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами, якщо в ньому не передбачено інше, а в разі укладення угоди про розподіл продукції - з дня, зазначеного в такій угоді.
Суд зазначає, що строк дії дозволу №3782 від 30.12.2005 року на користування надрами, виданий позивачу, встановлено до 30.12.2032 року.
Статтею 24 Кодексу України про надра встановлені права та обов`язки користувачів надр.
Центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр є Державна служба геології та надр України (п. 1 Положення про Державну службу геології та надр України, затверджене постановою КМУ 30.12.2015 року №1177).
Приписами п. 3 Положення про Державну службу геології та надр України встановлено, що основними завданнями Держгеонадр є:
1) реалізація державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр;
2) внесення на розгляд Міністра екології та природних ресурсів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.
Водночас згідно п. п. 9, 10 п. 4 Положення про Державну службу геології та надр України Держгеонадра відповідно до покладених на неї завдань, зокрема:
- видає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами);
- зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), поновлює їх дію у разі зупинення.
Відповідно до ч. 1. ст. 45 Кодексу України про надра для визначення промислової цінності родовищ і оцінки запасів корисних копалин по кожному родовищу встановлюються кондиції на мінеральну сировину, що становлять сукупність вимог до якості і кількості корисних копалин, гірничо-геологічних та інших умов розробки родовища.
Запаси корисних копалин розвіданих родовищ, а також запаси корисних копалин, додатково розвіданих у процесі розробки родовищ, підлягають експертизі та оцінюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, затверджено Постановою КМУ від 22 грудня 1994 року N 865 (надалі Положення № 865), у редакції, чинній до 26 березня 2008 року було передбачено, що повторна державна експертиза та оцінка запасів родовищ корисних копалин проводиться обов`язково у тому разі, коли перегляд вимог стандартів і технічних умов щодо кількості або якості корисних копалин, технології їх переробки призводить до зменшення сумарних розвіданих запасів більш як на 20 відсотків або зростання їх обсягу більш як на 50 відсотків. Запаси родовищ, що розробляються, підлягають повторній експертизі та оцінці, якщо внаслідок гірничодобувних або додаткових геологорозвідувальних робіт сумарні розвідані запаси зростають більш як на 50 відсотків порівняно з раніше оціненими ДКЗ, або якщо списані та передбачені до списання розвідані запаси як такі, що не підтвердилися чи недоцільні для видобутку за техніко-економічними умовами родовищ, перевищують нормативи, встановлені законодавством..
Повторна і додаткова експертиза та оцінка запасів корисних копалин проводиться у порядку, передбаченому цим Положенням.
Постановою КМУ від 26.03.2008 року №264 "Про заходи щодо справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин" внесені зміни до пункту 25 Положення N 865 та викладено у наступній редакції: «Повторна державна експертиза та оцінка запасів родовищ корисних копалин проводиться через кожні п`ять років експлуатації ділянки надр, а також у разі:
- коли перегляд вимог стандартів і технічних умов щодо кількості або якості корисних копалин, технології їх переробки призводить до зменшення сумарних розвіданих запасів більш як на 20 відсотків або зростання їх обсягу більш як на 50 відсотків. Запаси родовищ, що розробляються, підлягають повторній експертизі та оцінці, якщо внаслідок гірничодобувних або додаткових геологорозвідувальних робіт сумарні розвідані запаси зростають більш як на 50 відсотків порівняно з раніше оціненими Державною комісією по запасах корисних копалин або якщо списані та передбачені для списання розвідані запаси як такі, що не підтвердилися чи недоцільні для видобутку за техніко-економічними умовами родовищ, перевищують нормативи, встановлені законодавством;
- коли різниця у розмірі становить понад 20 відсотків порівняно з фактичними техніко-економічними та фінансовими показниками господарської діяльності, пов`язаної з видобуванням корисних копалин, а також коли зміни в технологічних схемах призводять до такої різниці».
У подальшому, постановою КМУ від 27.102010 року № 1236 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» постанову Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року № 264 визнано такою, що втратила чинність з 12.01.2011 року.
Відповідно до положень пункту 32 Правил підготовки проектів актів КМУ, затверджених постановою КМУ № 870 від 06.09.2005 року, - визнання таким, що втратив чинність, акта КМУ не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність. Дія акта КМУ поновлюється шляхом прийняття відповідного акта або із зазначенням в тексті акта про визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи про його скасування.
Судом встановлено, що з прийняттям Постанови КМУ від 27.10.2010 року № 1236 зміни та доповнення до Положення № 865 не вносились, попередня редакція пункту 25 Положення № 865 не відновлювалась.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 травня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України (Рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп) також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
У Рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами; конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - "наступний закон скасовує попередній".
Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма. Третя форма дії є актуальною у разі прийняття нормативно-правових актів, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, доцільно зробити висновок, що суд під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин.
Таким чином, суд до висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин положення пункту 25 Положення № 865 у жодній із вищевказаних редакцій не діяли.
Суд не приймає, як належний доказ, до уваги посилання відповідача, що ним Наказом № 287 від 01.09.2016 року «Про встановлення термінів усунення порушень» зобов`язано позивача (пункт 600 додатку до даного наказу «Перелік спеціальних дозволів на користування надрами, якими встановлено терміни для усунення порушень законодавства про надра») в термін 30 календарних днів усунути порушення пункту 25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, затвердженого Постановою КМУ від 22 грудня 1994 року № 865, оскільки Відповідач визначив як підставу для прийняття цього наказу нечинну норму Положення № 865.
При цьому суд враховує висновки Верховного Суду викладені у Постанові від 22.04.2019 у справі № 820/601/17.
Судом встановлено, що до прийняття Наказу № 287 від 01.09.2016 року «Про встановлення термінів усунення порушень» ПрАТ «БЛАСТКО» уклало з ТОВ «Укргеоінвест Консалтинг» договір №21/07/16-ГП від 21.07.2016 року про надання консалтингових та юридичних послуг, згідно якого ТОВ «Укргеоінвест Консалтинг» зобов`язалось виконати роботи по підготовці геолого-економічної переоцінки запасів Коломоївського родовища гранітів та захисту в ДКЗ України.
08.09.2016 ПрАТ «БЛАСТКО» зареєстровані роботи та дослідження з геологічного вивчення надр (форма №3-гр), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .
В період 2016 - 2017 років ТОВ «Укргеоінвест Консалтинг» проведена повторна геолого-економічна переоцінка запасів Коломоївського родовища за технічним завданням Позивача та за власні кошти Позивача.
Після проведення повторної геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин відповідні матеріали були передані до Державної комісії України по запасах корисних копалин (надалі ДКЗ).
В подальшому між ПрАТ «БЛАСТКО» та Державною комісією України по запасах корисних копалин укладено договір 376 від 09.10.2017 року на проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин. Платіжним дорученням № 7343 від 11.10.2017 вказані роботи повністю оплачені.
01.12.2017 протоколом ДКЗ № 4182 матеріали повторної геолого-економічної оцінки запасів гранітів і діабазів Коломоївського родовища затверджені ДКЗ, балансові запаси гранітів та діабазів загальнодержавного значення Коломоївського родовища затверджені станом на 01.01.2017 року.
Відповідно до п. 23 Положення №865 експертні висновки розглядаються на попередніх засіданнях ДКЗ, на яких опрацьовуються проекти її рішень, визначається перелік додаткових документів, відомостей, розрахунків, експертних висновків, необхідних для прийняття остаточного рішення.
Рішення ДКЗ, що приймаються на пленарних засіданнях і оформляються протоколами, спрямовуються на реалізацію єдиної науково-технічної політики щодо проведення геолого-економічної оцінки, державного обліку і забезпечення повноти використання запасів родовищ корисних копалин, визначення ступеня їх підготовленості до промислового освоєння відповідно до законодавства.

Згідно п. 24. Положення №865 у разі коли подані на державну експертизу та оцінку матеріали геолого-економічної оцінки не дають змоги достовірно оцінити кількість або якість запасів корисних копалин, їх промислове значення, гірничо-геологічні та інші умови залягання або коли склад і зміст зазначених матеріалів не відповідає вимогам відповідних нормативно-правових актів, ДКЗ утримується від оцінки запасів корисних копалин і всі подані матеріали повертає замовнику.

Відповідно до п.27 Положення № 865, Позитивні результати експертизи та оцінки запасів корисних копалин є підставою для взяття їх на державний облік і зарахування до Державного фонду родовищ корисних копалин.

Таким чином суд робить висновок, що у спосіб передбачений п.23 Положення №865, матеріали повторної геолого-економічної оцінки запасів гранітів і діабазів Коломоївського родовища затверджені протоколом ДКЗ від 01.12.2017 № 4182 що є підставою для взяття їх на державний облік і зарахування до Державного фонду родовищ корисних копалин.

Суд відхиляє доводи Відповідача, щодо подальшої процедури схвалення протоколу ДКЗ Робочою групою Державної служби геології та надр України з розгляду протоколів Державної комісії України по запасах корисних копалин та введення його в дію з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули до Постанови Кабінету міністрів України від 22.12.94 р. № 865 якою затверджено Положення про порядок здійснення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин Відповідно до статті 45 Кодексу України про надра Кабінет Міністрів України постановляє затвердити Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, що додається.

Положеннями п. 1 Постанови № 865 визначено, що це Положення визначає порядок і умови проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин.

Згідно до п. 4 Постанови № 865 Державна експертиза та оцінка запасів корисних копалин проводиться Державною комісією України по запасах корисних копалин

Відповідно до п. 1 Положення про державну комісію України по запасах корисних копалин затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 10 листопада 2000 р. N 1689 Державна комісія України по запасах корисних копалин є установою, що діє при Держгеонадрах і провадить науково-технічну діяльність, пов`язану з проведенням на замовлення користувачів надр або за дорученням відповідних центральних органів виконавчої влади державної експертизи геологічних матеріалів з вивчення і використання надр та оцінки запасів корисних копалин.

Аналізуючи зазначені положення Постанови № 865 та Постанови КМУ № 1689 від 10 листопада 2000 року порівнюючи їх з ч. 4 ст. 45 Кодексу України про надра суд приходить до висновку, що Державна комісія України по запасах корисних копалин є органом який здійснює експертизу та оцінку корисних розвіданих родовищ, а також запаси корисних копалин, додатково розвіданих у процесі розробки родовищ, виходячи з того, що по-перше Постановою КМУ від 22.12.94 року № 865 затверджено порядок проведення експертизи та оцінки запасів корисних копалин, по-друге Державна комісія України по запасах корисних копалин є установою при Держгеонарах що також відповідає вимогам ч. 4 ст. 45 Кодексу України про надра.

Посилання відповідача на створення ним Робочої групи та направлення Протоколу ДКЗ № 4182 від 01.12.2017 судом до уваги не беруться враховуючи, те що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Крім того, суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено права або обов`язку ПрАТ «БЛАСТКО», вводити в дію протоколи Державної комісії України по запасах корисних копалин якими затверджено рішення ДКЗ за результатами геолого- економічної експертизи, як і передавати протоколи ДКЗ на попередній розгляд та схвалення Робочій групі Державної служби геології та надр України з розгляду протоколів Державної комісії України по запасах корисних копалин.

Також суд зазначає, що Робочою групою Державної служби геології та надр України з розгляду протоколів Державної комісії України по запасах корисних копалин Протокол ДКЗ від 01.12.2017 № 4182 був розглянутий тільки 08.06.2018, з чого вбачається, що ПрАТ «БЛАСТКО» було вжито всіх заходів для проведення повторної геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин, фактично її виконано та затверджено ДКЗ в той час, як тривала бездіяльність органів Відповідача не може бути підставою для застосування санкцій до ПрАТ «БЛАСТКО» .

Суд вважає не належним доказом доводи Відповідача про належне повідомлення Позивача про прийнятий наказ №99 від 20 березня 2018 року «Про анулювання, зупинення, поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами» яким зупинено дію спеціального дозволу на користування надрами №3782 від 30.12.2005 року. Відповідачем надано копію листа №5110/03/14-18 від 23 березня 2018року, проте не надано доказів направлення та отримання позивачем цього листа.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Тому Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами належне повідомлення та отримання ПрАТ «БЛАСТКО» листа №5110/03/14-18 від 23 березня 2018року.

Також суд зазначає, що публікація Відповідачем Наказу №99 від 20.03.2018 року із додатками на офіційному сайті Держгеонадр, не може вважатися належним способом повідомлення позивача, Кодекс України про надра та Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами затверджений ПКМУ №615 від 30.05.2011 р. не встановлюють обов`язок надрокористувача відстежувати публікації прийнятих рішень Відповідачем.

Таким чином, суд приходить до висновку про неправомірність прийнятого Державною службою геології та надр України наказу від 20.03.2018 року № 99 «Про анулювання, зупинення, поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами» в частині пункту 1 Додатку 2 до наказу Державної служби геології та надр України від 20 березня 2018 року № 99 «Про анулювання, зупинення, поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами» щодо зупинення ПрАТ «БЛАСТКО» дії спеціального дозволу на користування надрами № 3782 від 30.12.2005 року з метою видобування гранітів та діабазів придатних для виробництва щебеню та каменю бутового.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню

Щодо посилання Відповідача на можливість прийняття ним оскаржуваного наказу відповідно до повноважень наданих йому п.22 надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою КМУ від 30.05.2011 року № 615 та п.4 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого Постановою КМУ від 30 грудня 2015 р. № 1174, а також на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин, суд зазначає:

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); п. 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); п. 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); п. 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (N 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" N 30985/96).

Тому суд, здійснюючи судовий контроль за дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень, встановивши протиправність його рішення, наділений повноваженнями скасувати відповідне рішення.

Суд вважає за необхідне вказати, що вимоги про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень є однорідними позовними вимогами та передбачають один і той самий спосіб захисту прав позивача. Суд звертає увагу на те, що поняття скасування рішення передбачає, тим самим, визнання його протиправним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на те, що Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого ним наказу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Бластко» (вул. Підстепна, 29 А, с. Златоусівка, Криворізький район, Дніпропетровська область, 53073, ) до Державної служби геології та надр України (вул. Антона Цедіка, 16, м. Київ, 03680, ) про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.

Скасувати з дати його видання, а саме з 20 березня 2018 року наказ Державної служби геології та надр України від 20 березня 2018 року № 99 «Про анулювання, зупинення, поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами» в частині пункту 1 Додатку 2 до наказу Державної служби геології та надр України від 20 березня 2018 року № 99 «Про анулювання, зупинення, поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами» щодо зупинення ПрАТ «БЛАСТКО» дії спеціального дозволу на користування надрами № 3782 від 30.12.2005 року з метою видобування гранітів та діабазів придатних для виробництва щебеню та каменю бутового.

Стягнути з Державної служби геології та надр України (вул. Антона Цедіка, 16, м. Київ, 03680, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Бластко» (вул. Підстепна, 29 А, с. Златоусівка, Криворізький район, Дніпропетровська область, 53073, ) витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 1921,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 12136 від 08.05.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський