Справа № 263/1284/19
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року справа №263/1284/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Дмитрієв В.С.) від 08 квітня 2019 року у справі № 263/1284/19 (дата складання повного тексту рішення 08 квітня 2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконним рішення №1535/с-17.01.01 від 13.12.2018 року про відмову в перерахунку пенсії; зобовґязання провести перерахунок згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІ, постанови КМУ від 31.05.2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», спільний наказ Міністерства праці та соціальної політики України та Головного управління Державної служби України від 03.12.2003 року №319/144 «Про затвердження Порядку видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій державним службовцям у разі ліквідації органів з яких особа вийшла на пенсію, а також перейменування (відсутності) посад» затверджений в Міністерстві юстиції України в09.12.2003 року за №1134/8455 у всіх випадках збільшення заробітної плати податкової служби.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначив, що судом не прийнято до уваги те, що в положенні ст. 8 Конституції України зазначено, що в Україні визначається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Судом не враховано п.26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Кечко проти України» зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовґязань. Кім того, Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 року №5-рп/2002, від 17.03.2004 року №7-рп/2004, від 01.12.2004 року №20-рп-2004 року, від 09.07.2007 року №6-рп/2007 року).

Відповідачем на адресу Першого апеляційного адміністративного суду надіслано відзив на апеляційну скаргу в якому просить розгляд адміністративної справи проводити за відсутністю представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, відповідь на відзив, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з 16 квітня 1999 року перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

В грудні 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, в якій просила не застосовувати при перерахунку дію нового Закону «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-V111 та врахувати положення статті 58 Конституцій України, якими встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи та статтю 8 Конституції України якою в Україні визначається і діє принцип верховенства права.

Відповідач листом від 13 грудня 2018 року №1535/С-17-01-01 відмовив позивачу в перерахунку пенсії, з посиланням на те, що Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII не передбачено проведення перерахунку пенсій державних службовців.

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним у цій справі є право позивача на здійснення перерахунку пенсії згідно вимог Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії».

Статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ) у редакції, яка була чинною до 1 січня 2015 року, передбачалось, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

З 01.01.2015р. набрав чинності Закон України від 28.12.2014р. № 76-VIIІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №76-VIIІ), яким внесено зміни до ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ і її викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Порядок здійснення перерахунку пенсії було визначено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» пунктами 4, 5 якої передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійним Фондом України за погодженням з Мінсоцполітики.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" виключено та пункт 5 викладено в такій редакції: "форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики".

1 травня 2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), згідно частини 2 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень якого положення Закону № 3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII).

Діючий Закон № 889-VІІІ не містить окремого порядку перерахунку пенсій державним службовцям. Стаття 90 цього закону передбачає, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV). Так, стаття 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає підстави перерахунку призначених пенсій. Проте, положеннями цієї статті перерахунок пенсії у зв`язку із підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не передбачено.

На виконання п. 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" від 14 вересня 2016 року № 622, на підставі якої втратили чинність, зокрема, постанова Кабінету Міністрів України № 865.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що положення ст..37-1 Закону України «Про державну службу», на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, на час підвищення посадових окладів державним службовцям та на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії втратили чинність.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що з 1 грудня 2015 року (початок застосування постанови КМУ № 1013) та у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VIII пенсії, призначені за статтею 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, не підлягають перерахунку в зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 7 листопада 2017 року по справі № 398/4332/16-а, від 23 січня 2018 року по справі № 745/458/16-а, від 3 квітня 2018 року по справі № 646/10879/16-а, від 13 липня 2018 року по справі № 644/6645/16-а, від 19 грудня 2018 року справі № 440/1654/17, висновки яких судом першої інстанції правомірно було застосовано до спірних правовідносин.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача, не передбачено можливість перерахунку в зв`язку із підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку, а тому відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України на підставі чого позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

В Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року чітко визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У мотивувальній частині Рішення від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайно є практика, коли наступний в часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Окрім того, Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, яким, зокрема, статтю 37-1 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, та стаття 90 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII не були визнані неконституційними.

За таких обставин, доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст.37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, яка втратила чинність, колегія суддів вважає безпідставними.

Колегія суддів зазначає, що відмова в перерахунку пенсії позивачу не призвела до зменшення розміру отримуваної пенсії, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та ніяким чином не позбавляє його права на соціальний захист, а тому посилання на "звуження існуючих прав і свобод" позивача є безпідставним.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі"Великода проти України" № 43331/12 від 3 червня 2014 року, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними. Також вказав на відсутність підстав для висновку про те, що, передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв на порушення якихось положень Конвенції, та зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Посилання позивача на п.26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України», колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки у спірних правовідносинах чинним законодавством не передбачено право позивача на здійснення перерахунку пенсії.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правомірно було відмовлено у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року у справі № 263/1284/19 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року у справі №263/1284/19 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 05 червня 2019 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 05 червня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 05 червня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко