Справа № 200/3875/19-а
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 червня 2019 року

Київ

справа №200/3875/19-а

адміністративне провадження №К/9901/14967/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі № 200/3875/19-а за позовом ОСОБА_1 до судді Краматорського міського суду Донецької області Демидової Віри Костянтинівни, треті особи - Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину головного територіального управління юстиції у Харківській області, Приватне підприємство ПФ "Інвестнефть" про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

визнати протиправною бездіяльність судді Краматорського міського суду Донецької області Демидової В.К. щодо не розгляду скарг від 21 грудня 2018 року по справі 234/5056/17, отриманих 27 грудня 2018 року, відповідно до вимог ч. 1 ст. 50 ЦПК України;

зобов`язати суддю Краматорського міського суду Донецької області Демидову В.К. розглянути скарги ОСОБА_1 від 21 грудня 2018 року по справі 234/5056/17, відповідно до вимог ст. 451 ЦПК України, про: вилучення у Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області дублікату виконавчого листа виданого на підставі ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року по справі 234/5056/17; зобов`язання Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області надати відповідь щодо повернення до Краматорського міського суду Донецької області дублікату виконавчого листа, виданого за ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року по справі 234/5056/17, на підставі листа Краматорського міського суду Донецької області від 19 листопада 2018 року;

стягнути з судді Краматорського міського суду Донецької області Демидової В.К. на користь ОСОБА_1 судовий збір та комісію банка в сумі 771,40 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження по справі.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції зазначив, що предметом спірних правовідносин є виключно процесуальні дії судді при здійсненні правосуддя та не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до порушення права позивача на справедливий суд, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі № 200/3875/19-а залишено без змін.

Вважаючи такі судові рішення постановленими з порушенням вимог процесуального закону, позивач подав касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Суди встановили, що відносини особи, яка звернулась до суду переходять до принципу здійснення правосуддя тільки після прийняття суддею процесуального документу по справі, який викладається у формі ухвали або постанови. Суддею Краматорського міського суду Донецької області Демидової В.К. не було складено процесуального документу за скаргою позивача від 21 грудня 2018 року.

Позивач вже звертався до Донецького окружного адміністративного суду з аналогічним позовом у справі №805/1/19, який ухвалою від 26.02.2019 року повернув матеріали позовної заяви з підстав не усунення недоліків. Підстав для відмови у відкритті провадження в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року не зазначалось.

Отже, предметом оскарження позивачем є не акти, дії або бездіяльність посадових чи службових осіб Краматорського міського суду Донецької області, що належать до сфери управлінської діяльності, а дії судді з приводу розгляду скарг по цивільній справі 234/5056/17 відповідно до вимог ч.1 ст. 50 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалюючи оскаржувані в цій справі рішення, суди виходили з того, що вирішення питання про наявність чи відсутність ознак протиправності в діях та рішеннях судді при здійсненні ним правосуддя у справі має вирішуватись шляхом оскарження такого рішення в порядку, визначеному процесуальним законодавством. Позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не пов`язані зі здійсненням владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а тому даний спір не є публічно-правовим.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 цієї ж частини публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Верховний Суд зазначає, що у порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

Водночас дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються виключно в порядку, визначеному процесуальними законами.

Слід звернути увагу на те, що відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів», у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 КАС України (у відповідній редакції - прим.) суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

До того ж за висновком Конституційного Суду України, наведеним у рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001, відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша статті 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Крім того, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади»).

Оскарження судових рішень допускається у випадках, порядку та з підстав, визначених законом. Оскарження ухвал або інших процесуальних актів суду, якими не завершується провадження у справі (про прийняття заяв і скарг до розгляду, про призначення судових засідань, про виклик осіб, про витребування документів та інших доказів тощо), крім випадків, прямо передбачених процесуальним законом, не допускається. Прийняття до розгляду будь-якими особами чи органами, крім відповідного апеляційного або касаційного суду, заяв, у яких оскаржуються судові рішення, їх розгляд, витребування від судів інформації про судові справи у зв`язку з такими заявами, направлення заяв судам, вимоги до суддів про встановлення контролю за розглядом справи судом чи суддею є порушенням незалежності та самостійності суду (пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади»).

Відтак, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є оскарженням процесуальних дій судді з розгляду конкретної цивільної справи в позапроцесуальний спосіб. Отже, такі позовні вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, Верховний Суд констатує, що суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, дійшовши висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі, вірно застосував положення пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначеної норми процесуального права.

Відповідно до частини шостої статті 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи (частина шоста цієї ж статті).

Водночас поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто поняття стосується як спорів, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Відтак, суд першої інстанції правильно не вказав суд, до юрисдикції якого мав би належати розгляд цієї справи. Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15 березня 2018 року у справі № 800/414/17.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмовити у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України, Верховний суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі № 200/3875/19-а за позовом ОСОБА_1 до судді Краматорського міського суду Донецької області Демидової Віри Костянтинівни, треті особи - Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину головного територіального управління юстиції у Харківській області, Приватне підприємство ПФ "Інвестнефть" про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов ,

Судді Верховного Суду