Справа № 826/12353/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Чуб Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2019 (м. Київ, дата складання повного тексту - 06.03.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картку відмови,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Київської міської митниці ДФС, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митного оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100210/2018/00095;

- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2018/000022/2 від 24.05.2018.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем надані усі документи, що підтверджують контрактну вартість транспортного засобу, натомість відповідач безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості з посиланням на митні декларації, що не стосуються предмету доказування, а також обґрунтовує свою позицію абстрактними формулюваннями.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2019 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції взято до уваги сумнівні документальні докази подані позивачем та залишено поза увагою доводи відповідача, викладені в запереченні на адміністративний позов, не надано належної оцінки документам та розбіжностям, виявленим митним органом під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів.

30.05.2019 у судове засідання з`явились позивач, його представник та представник відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін виходячи із наступного.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи: 21.05.2018 позивачем до митного оформлення за митною декларацією № UA100210/2018/438458 заявлений легковий автомобіль: марка - FORD, модель - FUSION, бувший у використанні, номер кузова/VIN - НОМЕР_1 ; об`єм двигуна 1999 см3; номер двигуна - не визначений; тип двигуна - бензиновий/гібрид; кількість місць 5, в тому числі місце водія; призначення використання - легковий; категорія - М1; тип кузова - сидан; колір - бежевий; колісна формула - 4х2; календарний рік виготовлення - 2016; модельний рік виготовлення 2017; наявні пошкодження, несправності та комплектація згідно акту №UA500650/2018/1142 від 15.05.2018 митного огляду та висновку експерта №864/1 від 17.05.2018, а саме пошкоджений задній бампер.

До митної декларації, з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів, позивачем було подано: квитанції покупця (Buyer Receipt) № 11370413 від 01.12.2018, рахунок - фактуру (інвойс) № 1009579 від 12.01.2018, виданий PALM BEACH AUTO TRADING INC (Палм Біч Авто Трейдінг ІНК) (виданий за результатами інтернет-аукціону у компанії Insurance Autoauctions (США) через компанію Palm Beach Auto Traiding INC); коносамент № ZIMUORF0765681-003 від 05.03.2018; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, № UA/500650/2018/1142 від 15.05.2018; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 02.01.2018; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 864/1 від 17.05.2018; договір про надання послуг митного брокера від 11.05.2018; інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, та іншими № 2495428 від 21.05.2018; товарно-транспортну накладну; звіт про незалежну оцінку нерозмитненого транспортного засобу станом на 17.05.2018 та акт огляду від 17.05.2018, що був проведений компанією Смарт-СТО.

Митну вартість товару позивач визначив із застосуванням першого методу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну (за ціною договору).

Під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товару, відповідач дійшов до висновку про те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, оскільки: 1) позивачем не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чекі, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу, які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення); 2) для підтвердження витрат на транспортування надано інвойс, в той час як відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 599 від 24.05.2012 до документів, що підтверджують транспортні витрати можуть належати: рахунок - фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно - експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно - експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка - фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту; 3) перелік пошкоджень наведений в ремонтній калькуляції до висновку ТОВ «Агенство Експертної оцінки України» № 864/1 не відповідає переліку пошкоджень, зазначених в акті митного огляду № UA500650/2018/1142.

У зв`язку із цим позивачу запропоновано надати додаткові документи: 1) банківські платіжні документи; 2) транспортні (перевізні) документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу, які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення); 2) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 3) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначених договором (угодою, контрактом); 4) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 5) за бажанням декларанта інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

На виконання вимог позивачем подані додатково наступні документи, зокрема, платіжний документ по оплаті SWIFT № SW45 від 15.01.2018; копію інвойсу між третіми особами з аукціону; копії скріншотів, наданих продавцем з аукціону; копію інвойсу між третіми особами по транспортуванню.

Проте, на думку посадової особи зазначені документи містять розбіжності та не містять інформації, необхідної для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки скріншот платіжного доручення наданий до митного оформлення без дотримання вимог, визначених в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ № 22 від 21.01.2004, яка вимагає проставлення на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу банку; перелік пошкоджень, наведений в ремонтній калькуляції, наведений у висновку ТОВ «Агентство Експертної оцінки України» за № 864/1 від 17.05.2018 не відповідав переліку пошкоджень, зазначених в Акті митного огляду за № UA500650/2018/1142 від 15.05.2018; у коносаменті за № ZIMUORF0765681-003 від 05.03.2018 адреса компанії-перевізника (1630 Bath ave 11214 Brooklyn United States) відрізняється від адреси, зазначеної в рахунку на сплату транспортних послуг (2502 86th Street, 3d Floor Brooklyn, NY 11214 United States).

З цих підстав відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2018/000022/2 від 24.05.2018, яким було скориговано митну вартість товару з 4 917,00 доларів США до 15 350,00 доларів США, у зв`язку з тим, що декларантом не подано всі документи на вимогу органу доходів та зборів, а також у зв`язку з відсутністю відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості (в частині транспортування) та відомостей щодо ціни та наявності розбіжностей, що не дає можливості органу доходів та зборів перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі. Таким чином відповідачем було зроблено висновок про те, що митна вартість імпортованого автомобіля не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, оскільки документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за ці товари.

Також, того дня відповідачем на підставі рішення про коригування митної вартості товарів складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № UA100210/2018/00095.

Вважаючи протиправним рішення про коригуванням митної вартості товарів та картку відмови позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості та картки відмови.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 49 цього Кодексу, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України).

Згідно із статтею 52 вказаного Кодексу, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною першою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 вказаного Кодексу передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною другою цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 54 вказаного Кодексу орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, надання додаткових документів є необхідним у разі потреби в підтвердженні задекларованої декларантом митної вартості товару за першим методом, викликаної обґрунтованими сумнівами митного органу в достовірності відомостей, які містяться в поданих до митного оформлення товару документах.

При цьому, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

У статті 57 вказаного Кодексу закріплені правила застосування методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Згідно з ч. 1 цієї статті, митна вартість визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Приписами другої - п`ятої частин статті 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена частиною другою статті 58 МК України. Так, відповідно до вказаної правової норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Частиною третьою ст. 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (частина перша статті 55 МК України).

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування (частина друга статті 55 Митного кодексу України).

За правилами статті 264 Митного кодексу України, якщо митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу, чи з порушенням інших вимог Митного кодексу України, орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті такої митної декларації (частина одинадцята статті).

Відповідно до наданих позивачем до митного оформлення товарів документів, відповідач зазначив, що позивачем не були надані банківські платіжні документи, а наданий документ про оплату транспортного засобу був оформлений неналежним чином, а саме без дотримання вимог, визначених в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Правління НБУ за № 22 від 21.01.2004, якою передбачено проставлення на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу банку; перелік пошкоджень, наведений в ремонтній калькуляції, наведений у висновку ТОВ «Агентство Експертної оцінки України» за № 864/1 від 17.05.2018 не відповідав переліку пошкоджень, зазначених в Акті митного огляду за № UA500650/2018/1142 від 15.05.2018; у коносаменті № ZIMUORF0765681-003 від 05.03.2018 адреса компанії-перевізника (1630 Bath ave 11214 Brooklyn United States) відрізняється від адреси, зазначеної в рахунку на сплату транспортних послуг (2502 86th Street, 3d Floor Brooklyn, NY 11214 United States).

Щодо твердження відповідача, що позивачем не були надані банківські платіжні документи, а наданий документ про оплату транспортного засобу був оформлений неналежним чином, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції про безготівкові рохрахунки в Україні в національні валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976), Інструкція встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, вищенаведеної Інструкції застосовуються лише у випадках розрахунків в національній валюті в межах України.

У відповідності до пункту 17.2 статті 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» документ на переказ може бути паперовим або електронним.

Положеннями статті 18 вказаного Закону визначено, що електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа на переказ. Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний цифровий підпис.

Таким чином, оскільки позивачем було здійснено розрахунок з нерезидентом в іноземній валюті, закордон із використанням інтернет-банкінгу, тому документом, що підтверджує факт сплати є банківській свіфт, який містить дату, печатку, підпис, дані про уповноважену особу банку.

Щодо твердження відповідача про невідповідність переліку пошкоджень, наведених в ремонтній калькуляції, наведених у висновку ТОВ «Агентство Експертної оцінки України» від 17.05.2018 за № 864/1 та переліку пошкоджень, зазначених в акті митного огляду № UA500650/2018/1142 від 15.05.2018 (транспортний засіб має лише одне пошкодження, а саме: заднього бамперу).

Так, під час митного оформлення транспортного засобу позивачем надано звіт про незалежну оцінку не розмитненого транспортного засобу від 17.05.2018, а також акт огляду транспортного засобу, складений компанією Смарт-СТО, з яких вбачається, що транспортний засіб потребує заміни АКБ гібридних двигунів. Згідно з ремонтною калькуляцією звіту вартість відновлювального ремонту АКБ гібридних двигунів складає 278 000,00 грн.

Також, як вбачається з фото-додатків до Звіту, автомобіль був привезений на евакуаторі, що свідчить проте, що автомобіль містить більше ніж одне пошкодження бамперу.

Колегія суддів також вважає необґрунтованим твердження відповідача про те, що у коносаменті від 05.03.2018 за № ZIMUORF0765681-003 адреса компанії-перевізника (1630 Bath ave 11214 Brooklyn United States) відрізняється від адреси, зазначеної в рахунку на сплату транспортних послуг (2502 86th Street, 3d Floor Brooklyn, NY 11214 United States), оскільки позивачем доведено, а матеріалами справи підтверджено, що адресами компанії перевізника Сотбай Транспортейшн Інк (Sotby Transportaion Inc) відповідно до офіційних джерел є 1630 Bath ave 11214 Brooklyn United States та 2502 86th Street, 3d Floor Brooklyn, NY 11214 United States.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що так звані розбіжності в адресах перевізника не можуть бути підставою для застосування резервного методу до визначення митної вартості транспортного засобу, тим більше, що вартість перевезення була позивачем врахована під час визначення митної вартості транспортного засобу.

Приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним методом 2 г (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням ст. 55 Митного кодексу України.

Вказані вище обставини жодним чином не зміг спростувати представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної - 30.05.2019, доказів спростування зазначин обставин також не наведено апелянтом у своїй апеляційній скарзі.

З урахуванням вищевикладеного, та оскільки митна вартість була підтверджена достовірними документами, які в сукупності містять відомості про складові вартості, визначені на підставі об`єктивних даних, що піддаються обчисленню, суд першої інстанції вірно зазначив про неправомірність висновків відповідача про відсутність підстав для застосування першого методу (за ціною договору) для визначення митної вартості товару.

Також, щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн апелянт вважає, що розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтований та є не співрозмірний з обсягом наданих послуг, витраченим часом ціною позову.

Так, відповідно до частини першої ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою вищевказаної статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Також, відповідно до п. 1 частини третьої ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У матеріалах справи наявні документи, які підтверджують понесені позивачем витрати на правову допомогу: договір про надання правової допомоги № 20180717 від 17.07.2018, додаток № 1 до договору№ 20180717 від 17.07.2018, квитанція № 0.0..1 від 01.08.2018 про сплату послуг з надання правової допомоги відповідно до Договору про надання правової допомоги № 20180717 від 17.07.2018 на суму 10 000,00 грн.

Положеннями ч. ч. 6, 7 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Зазначена правова позиція щодо вирішеня питання про співмірність заявленої до присудження суми витрат на професійну правничу допомогу викладена Верховним Судом у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17 (73021615) та від 11.04.2018 у справі № 814/698/16 (73356068).

Як свідчать матеріали справи, відповідач не подавав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, та не довів того, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Також, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції - 30.05.2019 представником позивача подано клопотання про приєднання доказів щодо понесених суддових аитрат (витрати на правову допомогу) в якому, зокрема, просив покласти понесені позивачем витрати на правову допомогу на відповідача у розмірі 4 500,00 грн.

На підтвердження зазначеного клопотання позивачем до суду апеляційної інстанції надано платіжне доручення № @2PL417364 від 28.05.2019 у сумі 4 500,00 грн та акт приймання-передачі послуг № 2 до договору про надання правової допомоги № 20180717 від 17.07.2018.

Дослідивши надані документи, колегія суддів вважає необхідним задовольнити вищезазначене клопотання позивача.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2019 - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, бул. В.Гавела, 8-а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 31.05.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:В.О. Аліменко

Н.В. Безименна