Справа № 520/11683/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 р. Справа № 520/11683/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Чалого І.С. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року (суддя Рубан В.В.; м. Харків) по справі № 520/11683/18

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, треті особи: Управління поліції охорони в Харківській області, Національна поліція України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач1, МВС України), Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - відповідач2, УДСО при ГУМВСУ в Харківській області) , в якому просив суд :

- визнати за позивачем право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (10.04.2017р.), що становить 320 тис. грн., у відповідності до Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015р.№ 850;

- визнати протиправними дії МВС України щодо неприйняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю 2-ї групи та повернення документів без розгляду їх по суті;

- зобов`язати УДСО при ГУМВС України в Харківській області повторно надіслати до МВС України у 15-денний строк документи щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю 2-ї групи;

- зобов`язати МВС України в місячний строк прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (10.04.2017р.), а саме 320 тис. грн. з надісланням вказаного рішення голові ліквідаційної комісії УДСО при ГУМВС України в Харківській області, а також у строк не пізніше двох місяців з дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС України, виділити та перерахувати на рахунок ліквідаційної комісії УДСО при ГУМВС України в Харківській області грошові кошти в сумі 320 тис. грн. для подальшого їх перерахування на особистий рахунок ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію УДСО при ГУМВС України в Харківській області після надходження грошових коштів на рахунок УДСО при ГУМВС України в Харківській області перерахувати 320 тис. грн. на особовий рахунок ОСОБА_1.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю 2-ї групи та повернення документів відносно позивача без розгляду Їх по суті.

Зобов`язано Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області повторно надіслати до МВС України у 15 - денний строк документи щодо призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю 2-ї групи.

Зобов`язано МВС України в місячний строк прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, в розмірі встановленому законом на дату встановлення інвалідності -10.04.2017р.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем МВС України подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 в частині задоволення позовних вимог і прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову в цій частині позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції не надано правової оцінки нормам Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 615 та Положення про Департамент Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 13.10.2005 № 878, на які посилався представник МВС в якості обґрунтування своєї правової позиції у справі. Стверджує, що МВС України не приймало рішення по заяві позивача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що дане питання не відноситься до компетенції МВС України. МВС України є неналежним відповідачем у справі, оскільки фінансування МВС України на потреби Поліції охорони (Державної служби охорони) за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС України, законодавством не передбачено. Зазначає, що вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам УДСО в Харківській області належить до компетенції поліції охорони - Управління поліції охорони в Харківській області та Департаменту поліції охорони Національної поліції України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, Управлінням поліції охорони в Харківській області та Управлінням державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що УПО є правонаступником прав і обов`язків УДСО лише стосовно тих вимог кредиторів, які фактично існували до 19.01.2016, тобто фактично УПО: не є правонаступником за правами та обов`язками УДСО, які виникли після 19.01.2016; е є правонаступником будь-яких прав і обов`язків УПО при УВС Харківської області та/або МВС України у правовідносинах з позивачем щодо виплати йому одноразової грошової допомоги на підставі норм Порядку № 850. Вказує, що Порядком № 850 чітко встановлено, що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає саме Міністерство внутрішніх справ України, а виплата одноразової грошової допомоги здійснюється саме за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ України.

У відзиві на апеляційну скаргу Національна поліція України зазначає, що позивач в органах поліції службу не проходив, а захворювання, що стало причиною встановлення останньому другої групи інвалідності, отримане під час служби в органах внутрішніх справ, отже прийняття рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги не відноситься до компетенції Національної поліції України, згідно із Порядком № 850, органом, уповноваженим на прийняття рішення є саме Міністерство внутрішніх справ України.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ. На підставі розпорядження № 652 Міністерства внутрішніх справ УРСР від 23.05.1986 року був відряджений для подальшого проходження служби до Управління внутрішніх справ Київського облвиконкому. Наказом № 98 УВС К/О від 12.06.1986 року зарахований для подальшого проходження служби в 2-гу роту ППС УВС К /О для виконання службових обов`язків для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Наказом № 311 УВС К/О від 11.12.1986 р. відряджений для подальшого проходження служби в розпорядження УВС Харківського облвиконкому.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 466402 від 10.04.2017 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серія 10 ААА від 10.04.2017 № 124934 ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 70%.

У грудні 2017 року позивач звернувся до УДСО в Харківській області із відповідною заявою, в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги.

УДСО у Харківській області листом від 04.01.2018 надано відповідь з роз`ясненнями щодо переліку документів необхідних для нарахування та виплати такої допомоги. (а.с. 30), після чого позивачем було подано всі документи з дотриманням порядку подання документів для призначення грошової допомоги.

20.03.2018 року головою ліквідаційної комісії Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги у разі інвалідності працівника міліції в розмірі для інваліда 2-ї групи 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб, відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибеля (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 року.

20.03.2018 року пакет документів із зазначеним висновком направлено до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття відповідного рішення.

Листом від 23.04.2018 року УДСО при ГУМВС України в Харківській області позивача повідомлено, що листом від 06.04.2018 року № 15/2-1215 ДФОП МВС України повернуло усі документи без прийняття відповідного рішення. (а.с. 26)

Як вказано у листі Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2018 року № 15/2-1215, ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні позавідомчої охорони при УВС Харківського міського облвиконкому. З посиланням на положення п.1, п.27 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 615 (зі змінами), у листі вказано, що з 01.01.2007 Державна служба охорони при МВС України здійснювала виплату передбаченої Законом України "Про міліцію" одноразової грошової допомоги колишнім працівникам підрозділів ДСО через засновану нею Українську охоронно-страхову компанію (АТ "УОСК") та за рахунок коштів, що надходили від виконання договорів. У листі також зазначено, що пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 №834 "Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" визначено, що органи поліції охорони, утворені як територіальні органи Національної поліції, є правонаступниками Департаменту Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ та відповідних державних установ Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, що ліквідуються в установленому законодавством порядку. Відповідно до інформації, наданої Національною поліцією України, рішенням Голови Національної поліції Князевим С.М. (№ 38208 від 09.11.2017) Департаменту поліції охорони Національної поліції України, як правонаступнику ДСО при МВС України, доручено провести роз`яснювальну роботу з керівниками територіальних органів поліції охорони щодо необхідності здійснення виплат одноразової грошової допомоги колишнім працівникам міліції охорони з дотриманням вимог пункту 27 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1993 № 615. Ураховуючи викладене, зазначено, що прийняття рішень з питань призначення одноразової грошової допомоги колишнім працівникам міліції охорони належить до компетенції Національної поліції України (а.с. 34-35).

Не погодившись з діями Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ, без прийняття Міністерством внутрішніх справ України рішення по суті зазначеного питання згідно з пунктом 9 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає саме МВС України, однак відповідач МВС України в порушення п. 9 зазначеного Порядку будь-якого рішення за результатами розгляду заяви позивача не прийняло.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком № 850.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІ групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Порядком № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги. Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" й, виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України, а отже доводи апелянта, що МВС України є неналежним відповідачем по справі колегія суддів вважає безпідставними з огляду на вищевикладене.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справах № 808/1866/16 та № 806/845/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 369/13187/17, від 31 січня 2019 року у справі № 822/1883/18, від 28 лютого 2019 року у справі № 816/1699/18, та від 28 березня 2019 року у справі № 296/10138/16-а.

Разом з цим колегія суддів дійшла висновку, що в силу п. 9 Порядку № 850 після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги. Однак, як слідує з матеріалів справи, відповідач листом повернув матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , тобто відповідач всупереч п. 9 Порядку № 850 не прийняв за результатом розгляду документів про виплату позивачу одноразової грошової допомоги жодного з зазначених вище рішень.

Повернення ж документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства Порядком та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції не передбачено, а тому повернення Міністерством внутрішніх справ України документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить зазначеним вище нормам.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що підстави для здійснення будь - яких виплат працівникам міліції охорони за рахунок коштів державного бюджету відсутні.

Разом з тим, ст. 24 Закону України «Про міліцію» передбачено, що пільги, компенсації та гарантії, встановлені цим Законом, надаються за рахунок і в межах коштів, передбачених на утримання бюджетних установ (підприємств, організацій) у кошторисах або фінансових планах.

У відповідності до п.10 Порядку №850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначеним Порядком №850 чітко встановлено, що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає саме Міністерство внутрішніх справ України, а виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ.

Тому, є безпідставними доводи Міністерства внутрішніх справ про те, що прийняття рішення з питань призначення одноразової грошової допомоги колишнім працівникам міліції належить до компетенції Національної поліції України і покриття витрат на виплату одноразової допомоги колишнім працівникам ДСО має здійснюватись поліцією охорони за рахунок власних джерел надходжень.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у зв`язку з неприйняттям відповідачем після надходження документів позивача відповідного рішення, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути висновок з відповідними документами щодо позивача та прийняти рішення, у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 10 жовтня 2018 року у справі № 733/1290/16-а, від 19 лютого 2019 року у справі № 802/498/18-а та від 28.02.2019 у справі № 816/1699/18 .

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 70 рішення у справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 по справі № 520/11683/18 - в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий Т.С. Перцова