Справа № 260/1223/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3982/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

представника третьої особи Дашко В.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у м. Києві на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Матвійчук Світлани Василівни, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру у м. Києві про визнання неправомірними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Дору Ю.Ю.,

час ухвалення рішення - 11:39:58,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 04 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Матвійчук Світлани Василівни, в якому просив: визнати незаконними дії та скасувати рішення № РВ-018 від 13 листопада 2018 року про відмову у внесенні відомостей(змін до них) до Державного земельного кадастру; зобов`язати внести відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі(магазину, кафе) на АДРЕСА_2, площею 0,0936 га, яка відводиться позивачу.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно ч. 4 ст. 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" для державної реєстрації земельної ділянки звернувся до ГУ Держгеокадастру у м. Києві із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Однак, державним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру у м. Києві прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: «долучити документи щодо перепрофілювання нежитлового будинку по конкретній його спеціалізації. Обгрунтування чинності висновків, про погодження проекту землеустрою, у зв`язку з порушенням хронології його погодження. З графічних матеріалів вбачається розбіжність типу майна (привести у відповідність)». Вважає вказане рішення протиправним, оскільки проект землеустрою погоджено всіма дозвільними органами та він відповідає вимогам законодавства.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Матвійчук Світлани Василівни №РВ 018 від 13 листопада 2018 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 погоджений у відповідності до ст. 186-1 ЗК України та з дотриманням хронології при його розробці та затвердженні, подана позивачем документація для проведення державної реєстрації земельної ділянки відповідає вимогам Закону України "Про державний земельний кадастр" та Порядку ведення Державного земельного кадастру, а відповідач безпідставно та необґрунтовано прийняв рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача внести відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (магазину, кафе) на вул. Дніпровська Набережна, 3а, то суд не вправі виходити за межі своїх повноважень та брати на себе повноваження органів державної влади, а така позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із Законом України «Про землеустрій» після отримання дозволу органу місцевого самоврядування на розроблення проекту землеустрою або після направлення письмового повідомлення до органу місцевого самоврядування про початок виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки після чого погоджується у порядку визначеному ст. 186-1 Земельного кодексу України. Однак позивач зробив все навпаки. Крім цього, позивачем у 2013 році на погодження до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради була надана інша справа, інше клопотання та інша документація.

В судовому засіданні представник третьої особи апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях посилався на доводи в ній викладені.

Позивач та відповідач явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника третьої особи, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 18 березня 2016 року позивач звернувся до Київської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

05 травня 2016 року позивач листом № 08/К-5727 повідомив Київську міську раду про замовлення ним робіт на розроблення документації із землеустрою, оскільки Київською міською радою, у строк встановлений ст. 118 Земельного кодексу України позивачу не надано дозволу або мотивованої відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

15 лютого 2017 року висновком Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська адміністрація) № 13-1080-В погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (магазину, кафе) на Дніпровській набережній, 3а у Дніпровському районі м. Києва (а.с.84).

26 квітня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві надано довідку, відповідно до якої відомості щодо вищевказаної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та рішення щодо передачі її у власність чи користування за іншими особами відсутні. Земельна ділянка за функціональним призначенням належить до території громадських будівель та споруд.

Висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 07 липня 2017 року № 5750/82-17 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (магазин, кафе) на АДРЕСА_2 у Дніпровському районі м . Києва (а.с.89-90).

01 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки.

13 листопада 2018 року держаним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру у м. Києві винесено рішення № РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: «долучити документи щодо перепрофілювання нежитлового будинку по конкретній його спеціалізації. Обгрунтування чинності висновків, про погодження проекту землеустрою, у зв`язку з порушенням хронології його погодження. З графічних матеріалів вбачається розбіжність типу майна (привести у відповідність)».

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення №РВ 018 від 13 листопада 2018 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України "Про державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 року № 3613-VI (далі - Закон № 3613) державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно із абз. 2 ст. 1 Закону № 3613 державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Частиною 5 ст. 5 Закону № 3613 передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 3613 внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно із ч. 4 ст. 9 Закону № 3613 Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Частиною 6 ст. 9 Закону № 3613 передбачено, що державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 3613 державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону № 3613 для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Частиною 5 ст. 24 Закону № 3613 встановлено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Згідно із ч. 6 ст. 24 Закону № 3613 підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Відповідно до п. 70 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок №1051), державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє: 1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 3) розташування об`єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень; 4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Пунктом 107 Порядку №1051 передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49 - 54 цього Порядку.

Згідно із пп.1 п. 109 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України(далі - ЗК України) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно із ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури. Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно із підпунктом 6.33. пункту 6 Положення про Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27 січня 2011 року № 90, Департамент відповідно до визначених галузевих повноважень погоджує в установленому порядку проекти землеустрою.

З матеріалів справи слідує, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (магазину, кафе) на Дніпровській набережній, 3а у Дніпровському районі м. Києва погоджено висновком № 13-1080-В від 15 лютого 2017 року Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київська Державна адміністрація).

Також, вказаний проект землеустрою погоджений висновком ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 07 липня 2017 року № 5750/82-17.

Згідно із п. 8 вказаного висновку, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (магазин, кафе) на вул. Дніпровська набережна, 3а у Дніпровському районі м. Києва, відповідає вимогам законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 погоджений у відповідності до ст. 186-1 ЗК України та з дотриманням хронології при його розробці та затвердженні.

Щодо доводів відповідача стосовно долучення до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки документів про перепрофілювання нежитлового будинку по конкретній його спеціалізації, то згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 71658547 об`єктом нерухомого майна під яким відводиться земельна ділянка є нежитловий будинок.

З проекту землеустрою слідує, що земельна ділянка відводиться для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (магазину, кафе). Також, згідно технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна - нежитловий будинок, зазначено, що в даному приміщенні є торговий зал площею 261,2 кв.м.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого та введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін. Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Зокрема, вказаний Класифікатор розділяє будівлі на житлові та нежитлові.

Вказаний об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2, відповідно розділу 2 до вказаного Класифікатора класифікується таким чином: на рівні двох розрядів коду будівля відноситься до підрозділу 12 "Будівля нежитлова", а на рівні трьох розрядів коду - до групи 123 "Будівлі торгівельні".

На рівні чотирьох розрядів -до класу 1230. Цей клас включає: торгові центри, пасажі, універмаги, спеціалізовані магазини та павільйони, зали для ярмарків, аукціонів, виставок, криті ринки, станції технічного обслуговування автомобілів та т. ін. Цей клас включає також: підприємства та установи громадського харчування (їдальні, кафе, закусочні та т. ін.); приміщення складські та бази підприємств торгівлі й громадського харчування; підприємства побутового обслуговування. Цей клас не включає: невеликі магазини в будівлях, що призначені (використовуються), головним чином, для інших цілей; ресторани та бари, розміщені в готелях або окремо (1211);лазні та пральні (1274). Цей клас також включає підвид 1230.1 (Торгові центри, універмаги, магазини) та 1230.4 (Їдальні, кафе, закусочні).

Аналізуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що кафе та магазин є підвидом нежитлової будівлі. Функціональне призначення об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Київ, Дніпровська Набережна, 3 визначене ліцензованим інженером з інвентаризації нерухомого майна в технічному паспорті, який є складовою частиною проекту землеустрою. А тому, відповідачем протиправно встановлено перепрофілювання об`єкта нерухомого майна та наявність розбіжностей між правовстановлюючим документом на нерухоме майно та існуючими характеристиками в натурі нерухомого майна відповідно до технічного паспорту на об`єкт нерухомості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подана позивачем документація для проведення державної реєстрації земельної ділянки відповідає вимогам Закону України "Про державний земельний кадастр" та Порядку ведення Державного земельного кадастру, а тому рішення відповідача про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є протиправним.

Крім цього, як додатковий аргумент щодо протиправності рішення відповідача про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є те, що Закарпатським окружним адміністративним судом 23 березня 2018 року прийнято рішення у справі з аналогічних підстав, зокрема за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Самчук Катерини Сергіївни, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві про визнання неправомірними дій, скасування рішення № РВ-017 від 18 грудня 2017 року про відмову у внесенні відомостей(змін до них) до Державного земельного кадастру та зобов`язання внести відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі(магазин, кафе) на вул . Дніпровська набережна , 3 а , площею 0,0936 га. Згідно вказаного рішення позовну заяву задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Самчук Катерини Сергіївни № РВ-017 від 18 грудня 2017 року про відмову у внесенні відомостей(змін до них) до Державного земельного кадастру. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року залишено без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року та набрало законної сили.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 260/1223/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін