Справа № 160/4035/19
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Справа № 160/4035/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
06.05.2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення та оформлення всіх необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції до 01.10.2011), чинній на час проходження служби в Збройних Силах - з 19.06.1997 року та призначення ОСОБА_1 на службу в органах внутрішніх справ - з 19.07.1999 року);
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області провести розрахунок розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції чинній на час проходження служби в Збройних Силах - з 19.06.1997 року та призначення ОСОБА_1 на службу в органах внутрішніх справ - з 19.07.1999 року);
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108866) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) суму судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1 536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.12.2018 року був звільнений зі служби у органах Національної поліції України за власним бажанням, у зв`язку з чим 29.03.2019 року звернувся до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії, проте листом №1/К-1840/103/05-2019 від 12.04.2019 року позивачу було відмовлено у призначені пенсії, оскільки на день звільнення вислуга років складала 20 років 10 місяців 05 днів, чого недостатньо для призначення пенсії на підставі п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач не погоджується із зазначеною відмовою, посилаючись на те, що станом на дату вступу позивача на службу 19.07.1999 року, приписами ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було передбачено право на призначення пенсії за вислугу років, зокрема і для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше. Проте, всупереч законним очікуванням позивача, було прийнято Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (набрав чинності 01.10.2011 року), яким було внесено серед іншого зміни до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та збільшено розмір вислуги років, необхідної для призначення пенсії з 20 до 25 років, а також встановлено, що обчисленню підлягає виключно календарна вислуга, без врахування пільгового стажу. При цьому, позивач зазначає, що з урахуванням того, що вказаний Закон набрав чинності 01.10.2011 року, його приписи стають загальнообов`язковими саме з цього моменту. Враховуючи зазначене, на думку позивача, його вислуга років станом на 03.12.2018 року складає 20 років 10 місяців 05 днів календарної вислуги років (26 років 06 місяців 12 днів в обчисленні пільгової вислуги років), що свідчить про наявність у нього права на призначення пенсії. Крім того, позивач вказує на те, що недотримання порядку розрахунку вислуги років призводить до порушення гарантій правового статусу позивача як працівника органів внутрішніх справ (поліції), принципу правової визначеності та неприпустимості звуження обсягу прав і свобод, принципу рівності всіх перед законом, принципу прямої дії у часі, в обґрунтування чого посилається на практик Європейського суду з прав людини.
10.05.2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі №160/4035/19 та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 06.06.2019 року (а.с. 2).
29.05.2019 року від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на позов, у якому представник відповідача в задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що стаж служби позивача в органах внутрішніх справ та Національній поліції у календарному обчисленні складає 20 років 10 місяців 05 днів, чого недостатньо для призначення пільгової пенсії відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якою на момент звільнення позивача 03.12.2018 року, - було передбачено необхідний стаж у розмірі 24 календарних років. Також, представник відповідача зазначила, що пільговий стаж служби позивача на посадах дільничного інспектора міліції міг бути зарахований лише при розрахунку розміру пенсії згідно ст. 13 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за умови, що позивач мав би на час звільнення вислугу 24 календарних років і більше.
29.05.2019 року представником третьої особи було подано письмові пояснення, у яких у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) зазначено, що право на отримання пенсії в осіб, звільнених в період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року виникає саме за наявності на день звільнення 24 календарних років вислуги і більше, тоді як позивач має повних 20 календарних років, при цьому доказів для здійснення обрахунку вислуги років у пільговому обчисленні позивачем не надано.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №334 о/с від 03.12.2018 року майора поліції ОСОБА_2 Юрія Вікторовича начальника сектору розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Нікопольського відділу поліції звільнено за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з органів Національної поліції України (а.с. 13).
Так, 29.03.2019 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії, в якій просив:
1) підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи і подання, необхідні для призначення пенсії за вислугу років за проходження служби в органах внутрішніх справ;
2) нарахувати та виплатити вихідну допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років за проходження служби в органах внутрішніх справ;
3) ознайомити з підготовленими документами та поданням, необхідним для призначення пенсії за вислугу років за проходження служби в органах внутрішніх справ (а.с. 14-15).
Листом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №1/К-1840/103/05-2019 від 12.04.2019 року позивачу було повідомлено, зокрема що на день звільнення вислуга років позивача складала 20 років 10 місяців 05 днів, у зв`язку з чим права на пенсію не має та обчислення пільгової вислуги років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачено (а.с. 16).
Отже, спір між сторонами виник з підстав відмови відповідача у проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення та оформлення всіх необхідних документів для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції до 01.10.2011 року).
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ)
Відповідно до статті 1 Закону №2262 особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Пунктом «б» статті 1-2 Закону №2262-XII передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Згідно із пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.
Відповідно до ст. 10 Закону №2262-XII призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України (далі - ПФУ).
За приписами ст. 48 Закону №2262-XII заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням ПФУ за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки.
Відповідно до п. 1 Порядку № 3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із зазначеним вище Законом, подаються цими особами до головних управлінь ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).
Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).
Згідно з п. 12 вказаного Порядку уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені п. 6 цього Порядку.
Відповідно до статті 17-1 Закону №2262 порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1 2 такого Закону, до вислуги років зараховується служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду, служба в Національній поліції.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393.
Таким чином, до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а, який в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Судом встановлено та письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби в органах Національної поліції України з 03.12.2018 року.
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №334 о/с від 03.12.2018 року стаж служби для виплати одноразової грошової допомоги складає 20 років 10 місяців 05 днів (а.с. 13).
При цьому, пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ встановлено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.
З аналізу наведених норм права вбачається, що Законом №2262-ХІІ не визначено, що пенсію за вислугу років можна призначати особам за наявності 24 календарних років і більше вислуги, обчисленої на пільгових умовах.
Так, вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається саме за наявності 24 календарних роки і більше та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.
Враховуючи викладене, період служби, зарахований позивачу на пільгових умовах відповідно до Порядку №393, у розумінні частини 2 статті 17 Закону №2262-ХІІ не може бути зарахований до календарної вислуги років.
У даному випадку, для призначення пенсії за вислугу років не підлягає застосуванню Порядок №393, згідно з яким для призначення пенсії за вислугу років повинен зараховуватися пільговий стаж, оскільки, згідно із частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Вимоги пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 суперечать вимогам пункту "а" статті 12 Закону №2262-ХІІ, отже, застосуванню підлягає саме Закон №2262-ХІІ, оскільки він має вищу юридичну силу.
При цьому, суд звертає увагу, що законодавцем розмежовано такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». До вислуги років можливо зарахувати стаж роботи у пільговому обчисленні і цей стаж також враховується при призначенні пенсії. Однак, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі, до якої не передбачено зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні.
Водночас, суд зазначає про те, що в ході розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що недотримання порядку розрахунку вислуги років призвело до порушення принципу правової визначеності та неприпустимості звуження обсягу прав і свобод, принципу рівності всіх перед законом, принципу прямої дії у часі, з огляду на наступне.
Так, в обґрунтування доводів щодо порушення вказаних вище принципів, позивач серед іншого посилається на положення рішень Конституційного Суду України, у яких сформовано чітку позицію стосовно запровадження, шляхом прийняття законів, нових механізмів перерозподілу Державного бюджету України та використання бюджету Пенсійного фонду України у соціальній сфері, спрямованих на досягнення розумного балансу між інтересами окремих осіб, суспільства та держави.
Згідно висновків Конституційного Суду України, викладених, зокрема у рішеннях від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008, від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, від 22 травня 2018 №5-р/2018, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.
Таким чином, одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються, у першу чергу, внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішньо та внутрішньо економічні і політичні чинники.
Суд також враховує інститут дії закону в часі, а саме, можливість впливу на права позивача змін внесених у Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.10.2011 року
Так, у рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, в ситуації з обрахунком вислуги років працівникам органів внутрішніх справ та Національної поліції таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про призначення пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.
Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що відмовляючи у проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення та оформлення всіх необхідних документів для призначення позивачу пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції до 01.10.2011), відповідач діяв у межах та спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для вирішення питання стосовно повернення судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець