Справа № 1340/4420/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3222/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Дублянська міська рада Жовківського району Львівської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Мричко Н.І.,

час ухвалення рішення 17 год. 20 хв.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 14 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

25 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі - ГУ ДГК) щодо відмови у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,35 га на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області (далі - Дублянська міськрада), викладену у листі від 09 серпня 2018 року № Я-4810/0-3443/0/37-18;

- зобов`язати ГУ ДГК надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 1340/4420/18 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ДГК щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,35 га на території Дублянської міськради, викладену у листі № Я-4810/0-3443/0/37-18 від 09 серпня 2018 року. Зобов`язано ГУ ДГК повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,35 га, на території Дублянської міськради. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що лист ГУ ДГК від 09 серпня 2018 року за № Я-4810/0-3443/0/37-18 «Про розгляд клопотання» не може вважатися рішенням про мотивовану відмову про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і відповідачем не приймалось рішення по суті заявленого позивачкою клопотання. Відповідач при прийнятті рішення повинен враховувати позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, які передбачені виключно законом (частиною 7 статті 118 та частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України, далі - ЗК) та які надійшли у десятиденний строк. Проте, лист Дублянської міськради від 19 липня 2018 року № 1095 не містять підстав, передбачених частиною 7 статті 118 та частиною 3 статті 123 ЗК, для непогодження у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ДГК, яке просило його скасувати та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відмова ГУ ДГК з підстав недодержання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413 «Деякі питання удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» (далі - Постанова № 413) кореспондується із вимогами частини 7 статті 118 ЗК, що визначає невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За результатами розгляду клопотання позивачу надано відповідь, оформлену у вигляді листа від 09 серпня 2018 року № Я-4810/0-3443/0/37-18, про те, що ГУ ДГК при прийняті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності враховує обов`язковість погодження надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,3500 га ОСОБА_1 Постанова № 413 є обов`язковим для виконання актом нормативного характеру і нормам ЗК не суперечить.

Вважає свою позицію законною та такою, що відповідає вимогам земельного законодавства, оскільки місце розташування земельної ділянки, яку ОСОБА_1 бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, не відповідає вимогам нормативно-правових актів.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДГК позивачка ОСОБА_1 просила у задоволенні такої відмовити, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, викладеними у оскаржуваному рішенні.

Представник ГУ ДГК у судовому засіданні апеляційного суду підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Вважає висновки суду першої інстанції щодо даного публічно-правового спору необґрунтованими і просить скасувати оскаржуване судове рішення, відмовивши у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість доводів апелянта. Просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші учасники справи на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 09 липня 2018 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДГК із клопотанням про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,35 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Дублянської міськради за межами населеного пункту. До клопотання додала викопіювання з кадастрової карти України, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки; копію документа, що посвідчує особу, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

09 серпня 2018 року ГУ ДГК листом № Я-4810/0-3443/0/37-18 «Про розгляд клопотання» відмовило у наданні такого дозволу з огляду на те, що відповідно до Постанови № 413, доручення Віце-прем`єр-міністра України № 37732/0/1-14 від 08 жовтня 2014 року, рішення колегії Держземагенства України № 2/1 від 14 жовтня 2014 року та доручення Голови Львівської облдержадміністрації № 13/0/6-15 від 10 лютого 2015 року при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності враховує обов`язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування. Відповідно до листа від 19 липня 2018 року № 1095 Дублянська міськрада не погоджує надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність, а тому ГУ ДГК відмовило ОСОБА_1 у наданні такого дозволу.

Не погодившись із наведеним, ОСОБА_1 звернулася за вирішенням спору до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абзацом 1 частини 1 та частини 2 статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» частини 3 статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 117 ЗК передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Приписами частини 6 статті 118 ЗК встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із частиною 7 статті 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Положеннями абзацу 1 частини 3 статті 123 ЗК передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що приписи ЗК містять вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного уповноваженого органу.

Одночасно апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що лист ГУ ДГК від 09 серпня 2018 року за № Я-4810/0-3443/0/37-18 «Про розгляд клопотання» не може вважатися належним рішенням відповідача про мотивовану відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з урахуванням приписів пункту 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521, а отже відповідачем протиправно не приймалось рішення по суті заявленого позивачкою клопотання.

Доводи апелянта щодо необхідності при прийнятті рішення враховувати позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, на переконання апеляційного суду, зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 1340/4420/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Л. П. Іщук
Постанова у повному обсязі складена 31 травня 2019 року.