Справа № 0440/5710/18
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5710/18
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2018р. у справі №0440/5710/18
за позовом:ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3
до: про:Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в особі Металургійного районного відділу у м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

17.07.2018р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в особі Металургійного районного відділу у м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, судом першої інстанції позов зареєстровано 26.07.2018р.. /а.с. 1-26/

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.07.2018р. за вищезазначеним позовом відкрито провадження у адміністративній справі №0440/5710/18 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 2-3/.

Позивачі, посилаючись у адміністративному позові на те, що вони є батьками неповнолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та є його законними представниками, по досягненню 16 річного віку сина вони звернулись до відповідача Металургійного районного відділу у м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою про видачу сину паспорту у зв`язку з досягненням 16 річного віку, при цьому вони просили видати такий паспорт у формі книжечки, та разом з цією заявою було подано усі необхідні документи для оформлення паспорту - дві фотокартки, копія свідоцтва про народження, при цьому таке волевиявлення вони не мотивували наявністю будь-яких релігійних переконань, а зазначали у якості обґрунтувань такого волевиявлення положення Конституції України та чинного законодавства. Але відповідач відмовив у видачі їх сину паспорту у формі книжечки мотивуючи це тим, що нормами чинного законодавства передбачено, що громадянам України, які досягли 16 річного віку, видається паспорт з електронним безконтактним носієм та електронним чипом у формі пластикової картки типу ID-1, та інші бланки паспортів у відповідача відсутні. Позивачі вважають такі дії (бездіяльність) відповідача необґрунтованими та безпідставними, та такими що порушують їх права та охоронювані законом інтереси, а також такими що порушують права та інтереси їх неповнолітньої дитини, тому звернулись до суду за захистом порушених прав та просили суд: - визнати протиправними дії /бездіяльність відповідача в оформленні паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 р. неповнолітньому ОСОБА_3 , що передбачено Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної ради України №2503 від 26.06.1992р.; - зобов`язати відповідача - оформити та видати бланк паспорту неповнолітньому ОСОБА_3 у формі паспортної книжечки, з поставленої відміткою місця проживання - без цифрового індетифікатора особи та автоматизованої обробки її персональних даних; - зобов`язати відповідача вести паспортний облік відносно неповнолітнього ОСОБА_3 : за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народження та за місцем реєстрації, без використання любого цифрового ідентифікатора особи( у т.ч. за серією та номером паспорту), без внесення інформації про нього до Єдиного Демографічного реєстру чи будь-яких баз даних і реєстрів та без автоматизованої обробки та передачі персональних даних.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2018р. у справі №0440/5710/18 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в особі Металургійного районного відділу м.Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, в оформленні паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року неповнолітньому ОСОБА_3 , що передбачено Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної Ради України №2503 від 26.06.1992 р. ; - зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в особі Металургійного районного відділу м.Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області - оформити та видати паспорт громадянина України неповнолітньому ОСОБА_3 у формі паспортної книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503 від 26.06.1992р., в іншій частині позовних вимог відмовлено. /а.с.162-173/.

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ДМУ в Дніпропетровській області), не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції від 02.11.2018р., подав апеляційну скаргу /а.с. 172-175/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мали значення для її вирішення, та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, зокрема відповідач у апеляційній скарзі зазначав, що заява , яка подана позивачами у справі в інтересах їх неповнолітнього сина, подана ними відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» та виходячи з положень цього закону таке звернення Управлінням розглянуто та надана відповідь у якій зазначено порядок отримання паспорта громадянином України, при цьому самі позивачі зазначають, що з боку відповідача не було відмови у видачі паспорту їх неповнолітньому сину, також відповідач зазначив, що під час звернення позивачів з заявою щодо отримання паспорту громадянина України їх неповнолітнім сином не було дотримано порядку, який встановлено Положенням про паспорт громадянина України, який затверджено постановою Верховної Ради України № 2503 від 26.06.1992р., а саме не було надано: - заяви за встановленою формою; а у необхідних випадках - документів, які підтверджують громадянство України, тому відповідач вважає, що позивачами цей позов подано передчасно і зобов`язання відповідача видати паспорт особі, яка до нього не зверталась у встановлений чинним законодавством порядок та строки, та не надавала необхідних документів, є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, тому просив суд скасувати рішення суду першої інстанції від 02.11.2018р. у цій справі та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі.

15.03.2019р. матеріали адміністративної справи №0440/5710/18 та матеріали вищезазначеної апеляційної скарги надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду /а.с. 171/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019р. у справі №0440/5710/18 ГУ ДМУ в Дніпропетровській області поновлено строк апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції від 02.11.2018р. у цій справі та апеляційну скаргу залишено без руху, та заявнику апеляційної скарги надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги / а.с. 181-182/.

У встановлений судом строк відповідачем зазначені у ухвалі суду від 20.03.2019р. недоліки апеляційної скарги було усунуто / а.с. 185-188/ та ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.04.2019р. у справі №0440/5710/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДМУ в Дніпропетровській області на рішення суду першої інстанції від 02.11.2018р. у цій справі / а.с. 190/, про що судом апеляційної інстанції було повідомлено учасників справи / а.с. 190,191/, та ухвалою суду апеляційної інстанції від 03.05.2019р. апеляційної розгляд цієї справи в порядку письмового провадження призначено на 29.05.2019р. /а.с. 192/, про що судом апеляційної інстанції було повідомлено учасників справи / а.с. 193-197/.

Позивачі, у письмовому запереченні на апеляційну скаргу / а.с. 200-209/, заперечували проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції постановлено обґрунтоване рішення, просили апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 02.11.2018р. у цій справі залишити без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що позивачі у справі, які є громадянами України, є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 31-32/, 07.02.2018 р. ОСОБА_3 та його законними представниками, батьками - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , позивачами у справі, які діяли в інтересах неповнолітнього сина, було подано до Металургійного районного відділу Державної міграційної служби у Дніпропетровській області заяву про оформлення ОСОБА_3 паспорту громадянина України без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, та видати паспорт виключно у формі паспортної книжечки на підставі Закону України «Про громадянство України» №2235 від 18.01.2001р., а не у формі пластикової картки типу ID-1, форма якої не є паспортом та не є його єдиним зразком /а.с. 34-35/, та у цій заяві, серед іншого, заявниками було зазначено, що ОСОБА_3 не має наміру оформлювати паспорт у формі пластикової картки типу ID-1, а також те, що батьки дитини не надають згоду на оформлення паспорту у формі пластикової картки типу ID-1.

16.02.2018 р. Металургійним районним відділом у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області було надано відповідь на заяву від 07.02.2018 р. / а.с. 36/.

З наданої суду ксерокопії вищезазначеної відповіді, яка була долучена до матеріалів справи / а.с. 36/, вбачається, на даний час Металургійний РВ м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області забезпечений матеріально-технічним ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України у формі ID-1-картки, прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України (у формі книжечки зразка 1993 року), що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 р., з 01 листопада припиняється.

Як вбачається з рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2018р. у справі №0440/5710/18, яке є предметом апеляційного оскарження, судом першої інстанції під час розгляду заявлених позивачами у справі №0440/5710/18 позовних вимог, було враховано правову позицію, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.09.2018р. по зразковій справі №806/3265/17 (Пз9901/2/18) та постановлено рішення про часткове задоволення заявлених позивача позовних вимог / а.с. 162-173/, оскільки застосування правової позиції, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові по певній зразковій справі є обов`язковим під час розгляду судами типової справи, а №0440/5710/18 розглянута судом першої інстанції як типова.

Колегія суддів, з`ясувавши фактичні обставини цієї адміністративної справи, частково погоджується з висновками суду першої інстанції, але вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у постанові від 19.09.2018 р. у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) / а.с. 211-217/ Велика Палата Верховного Суду зазначає, що статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2012 від 20.01.2012р. надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 32 Конституції України, та зокрема зазначено, що: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Велика Палата Верховного Суду, у вищенаведеному рішенні, зауважує, що у даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами:

- Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17.07.1997р. та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При цьому, будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява N 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Аналізуючи викладені вище норми законодавства, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Також Велика Палата Верховного Суду зробила висновок , що принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що норми Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України яке затверджено постановою Верховної Ради України № 2503 від 26.06.1992р. (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

З огляду на наведене Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID -картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря, тому позовні вимоги певної фізичної особи про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт N 2503-XII є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови певній фізичній особі видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» …. Оскільки дії Відділу УДМС розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними.

Разом з тим, на відмінність від зразкової справи, де повнолітня особа звернулась із заявою про видачу паспорта у формі книжечки після одруження і зміни прізвища, в адміністративній справі, що розглядається, заявником є шістнадцятирічна дитина (на час звернення до відповідача), яка вперше звернулась з приводу отримання паспорту, разом із своїм законними представниками - матір`ю та батьком, і заява підписана як неповнолітнім, так і його батьками, і у цій заяві заявники просили відповідно до Закону України «Про звернення громадян» надіслати заявнику письмову відповідь на вказану в заяві адресу / а.с. 34-35/.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що із заяви вбачається, що позивачі та їх неповнолітній син звернулися до відповідача особисто, і під час розгляду справи сторонами не заперечувалось, що відповідачем не було надано для заповнення належну форму заяви (Ф1), яка підлягає заповненню для отримання паспорту зразка 1992 року, позивачам та їх неповнолітній дитині не було роз`яснено, що такий бланк є у вільному доступі.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що, надаючи відповідь на заяву позивача та його сина, відповідач не обґрунтовує свою відмову тим, що заява подана у неналежній формі, або відсутні документи, які вимагаються від заявника в обов`язковому порядку, та розглядає цю заяву її в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян» / а.с. 36/.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо ненадання під час звернення позивачів для з дитиною заяви встановленої форми не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, як такі, що підлягають оцінці під час вирішення питання щодо правомірності оскаржуваного рішення, оскільки це не було підставою для прийняття такого рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що волевиявлення позивачів, як законних представників неповнолітнього сина, та їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 було спрямовано на реалізацію своїх права щодо отримання паспорту громадянина України при досягненні особою 16 річного віку, але внаслідок недобросовісних дій відповідача такі наміри не були здійснені.

Відповідно до ч. 8 статті 16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», уповноважений суб`єкт має право відмовити заявникові у видачі документа у разі, якщо:

1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;

2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті);

3) заявник не надав усіх документів та інформації, необхідних для оформлення і видачі документа;

4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.

Таким чином, відмова у видачі паспорта, викладена у формі відповіді, наданої в порядку Закону України «Про звернення громадян», не є у даному випадку належним рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача у видачі паспорту в формі книжечки неповнолітньому ОСОБА_3 , але разом з тим, слід зазначити наступне.

Під час розгляду справи сторонами не заперечується, що встановленої форми заява на отримання паспорту в формі книжечки та необхідні для вчинення такої дії документи відповідачем не вимагались і не розглядались, а тому вони відсутні у відповідача. Тому приймаючи рішення в частині зобов`язання відповідача оформити і видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України у формі книжечки, суд першої інстанції перебрав на себе повноваження відповідача, оскільки останній має розглянути відповідні документи та прийняти певне рішення, виходячи із своїх дискреційних повноважень, і саме в цьому колегія суддів суду апеляційної інстанції вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме - ч.4 ст. 245 КАС України, яка передбачає, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тому, колегія суддів вважає, що у даному випадку захист права неповнолітнього ОСОБА_3 на оформлення та видачу паспорту громадянина України в формі книжечки полягає у покладенні на відповідача обов`язку розглянути його заяву у порядку, передбаченому пунктом 1.3 розділу I Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 № 320 (в редакції від 06.10.2015), який діяв на час звернення позивачів та їх неповнолітнього сина з цього питання до відповідача у лютому 2018р..

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачам, що вони, як законні представники неповнолітнього сина ОСОБА_3 , або ОСОБА_3 особисто, мають подати відповідачу:

- заяву про видачу паспорта у відповідній формі (додаток 1 до Порядку);

- свідоцтво про народження;

- дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см (фотокартки, що подаються для оформлення паспорта, мають бути виконані з одного негатива, із зображенням обличчя виключно анфас, без головного убору, виготовленими на тонкому білому або кольоровому фотопапері без кутика; для громадян, які постійно носять окуляри, обов`язкове фотографування в окулярах);

- платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита;

- довідку про реєстрацію особи громадянином України або свідоцтво про належність до громадянства України,

а в необхідних випадках - інші документи, визначені статтею 5 Закону України «Про громадянство України» (за необхідності); паспорт громадянина України для виїзду за кордон- для громадян України, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх на проживання в Україну; посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Оцінюючи усі докази, які було досліджено судом під час розгляду справи у їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами у цій справі, та з огляду на правову позицію, яка висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 19.09.2018р. по зразковій справі №806/3265/17 (Пз9901/2/18), застосування якої відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України є обов`язковим під час розгляду судами типових справ, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню і рішення суду першої інстанції від 02.11.2018р. у цій справі необхідно скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача оформити і видати ОСОБА_3 паспорт у формі книжечки, та прийняти в цій частині позовних вимог нове рішення, яким зобов`язати відповідача розглянути заяву ОСОБА_3 та законних представників - батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і прийняти за результатами розгляду заяви відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом апеляційної інстанції у цьому рішенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241-245, 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2018р. у справі №80440/5710/18 скасувати в частині зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в особі Металургійного районного відділу м.Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області - оформити та видати паспорт громадянина України неповнолітньому ОСОБА_3 у формі паспортної книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України , яке затверджено постановою Верховної Ради України № 2503 від 26.06.1992р., та позовні вимоги в цій частині задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в особі Металургійного районного відділу м.Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, повторно розглянути заяву ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його законних представників батьків - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за результатами розгляду прийняти відповідне рішення з урахуванням правових висновків суду.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття , та може бути оскаржена у строки та в порядку встановлені ст. ст. 329,331 КАС України.

Повний текст виготовлено та підписано 29.05.2019р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко