Справа № 826/6298/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 червня 2019 року № 826/6298/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві
проскасування вимоги,-
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (код ЄДР НОМЕР_1; адрес: АДРЕСА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР: 39439980), в якому просить скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ від 09.02.2018 № 29911-17 у розмірі 2928,91 грн., прийняту Головним управлінням ДФС у м. Києві.

Позиція позивача.

Із змісту позову вбачається, що позивач оскаржував спірну вимогу в адміністративному порядку до ДФС України. Позивач акцентує увагу, що в силу вимог п. 56.4. ПК України обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом, є правомірним, покладається на контролюючий орган. Однак, в рішенні про відмову у скасуванні безпідставної вимоги, з одного боку, ДФС взагалі не міститься посилань на дослідження обставин справи і доказів, зібраних саме ДФС, а з другої, саме рішення містить тільки загальний висновок щодо фактичного невиконання позивачем свого обов`язку по доведенню своєї позиції. Позивач зазначає, що будь-яких повідомлень про виникнення заборгованості з ЄСВ з боку ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві та ДФС м. Києва до позивача на адрес його реєстрації як ФОП і місця мешкання, нічого взагалі не надходило, що саме і свідчить про відсутність будь якої заборгованості з часу закриття ФОП ОСОБА_1 .

Позивач наголошує, що діяльність ФОП припинена 09.07.2015, дата зняття з обліку у ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві - 09.07.2015, номер зняття з обліку: 332.

У позові зазначається, що з часу припинення не було жодної претензії щодо несплати будь-яких податків та зборів. Після подачі заяви про припинення ФОП, позивач особисто у податковій інспекції проводив звірку на першому поверсі ЦОП, та його повідомили про відсутність будь яких боргів. У зв`язку з цим позивач вважає, що дане звинувачення проти позивача щодо несплати податків є незаконним та безпідставним.

Позивач звертає увагу, що вимога не містить повідомлення за що саме є заборгованість, та в вимозі вказано, що станом на 31 січня 2018 заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені, але відповідальна особа яка саме і виписала дану вимогу не підкреслила нічого. Не вказано взагалі за який місяць, або квартал, або за рік несподівано ДФС м. Києва виявила, і яким чином.

Позиція відповідача (ГУ ДФС у м. Києві).

Слід зазначити, що початково позивачем заявлено відповідачем ДФС України. Між тим, в ухвалі про відкриття провадження у справі від 04.05.2018 судом звернута увага позивача, що оскаржуване рішення прийнято ГУ ДФС у м. Києві, а не ДФС України, та запропоновано позивачу розглянути питання щодо заміни відповідача особою, якою прийнято оскаржуване рішення. Надалі, за клопотанням позивача та ДФС України, ухвалою від 22.10.2018 здійснено заміну неналежного відповідача ДФС України на ГУ ДФС у м. Києві.

У відзиві на позов (а.с. 38-40), відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, у відзиві наведено положення ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Закон № 2464-VI; Закон про ЄСВ) щодо визначення платників ЄСВ, зобов`язання своєчасно нараховувати, обчислювати і сплачувати ЄСВ, щодо бази нарахування. Наведено також інші положення Закону про ЄСВ, а також Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» щодо дати позбавлення ФОП статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цієї особи. Звернута увага, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП така особа виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платників ЄСВ в частині діяльності, яка здійснювалась нею як ФОП. Крім того, у відзиві на позов звернута увага на порядок подання звітності з ЄСВ у разі припинення діяльності ФОП.

Зазначено також відповідачем, що згідно даних інформаційної системи сума заборгованості скаржника по коду 71040000 (ЄСВ для ФОП, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування), станом на 31.01.2018 становить 2928,91 грн. на підставі цього ГУ ДФС у м. Києві і сформовано спірну вимогу.

Крім того, у заяві від 06.11.2018, відповідачем додатково зазначено, що станом на 01.10.2013 органами ПФУ у Святошинському районі м. Києва передано картку особового рахунку ФОП ОСОБА_1 за кодом платежу 7104000 з переплатою в розмірі 1199,03 грн.

В інтегрованій картці платника ФОП по коду платежу були автоматично нараховані щоквартально зобов`язання зі сплати ЄСВ за період з 19.10.2013 по 20.07.2015, згідно обраної системи оподаткування, які були сплачені не в повному обсязі, а саме:

в 2013 - в ІКП 7104000 були автоматично нараховані зобов`язання зі сплати ЄСВ в сумі 2412,70 грн.; 21.10.2013 - 1194,03 грн., 20.01.2014 - 1218,67тгрн.; сплачено ЄСВ 1243,31 грн.;

в 2014 - в ІКП 71040000 були автоматично нараховані зобов`язання зі сплати ЄСВ в сумі 5071,80 грн.; 22.04.2014 - 1267,95 грн., 21.07.2014 - 1267,95 грн.; 20.10.2014 - 1267,95 грн, 20.01.2015 - 1267,95 грн.; сплачено ЄСВ 4649,15 грн.

в 2015 - в ІКП 71040000 були автоматично нараховані зобов`язання зі сплати ЄСВ в сумі 2535,90 грн.; 20.04.2015 - 1267,95 грн., 20.07.2015 - 1267,95 грн.

Відтак, як зазначає відповідач, станом на 01.11.2018 обліковується правомірна заборгованість, яка підлягає сплаті на загальних підставах.

До вказаної заяви надано роздруківку інтегрованої картки платника ЄСВ (а.с. 48), з якої вбачається наявність недоїмки на 20.01.2015 - 393,01 грн, нарахування станом на 20.04.2015 - 1 267,95 грн. ЄСВ, станом на 20.07.2015 - 1267,95 грн. Загалом заборгованість складає 2 928,91 грн.

З цієї ж інтегрованої картки платника (а.с. 48-49) вбачається періодичне погашення позивачем, у т.ч. у період 2013 - 2015, платежів з ЄСВ, останній платіж 17.12.2014, внаслідок чого періодично виникала переплата або недоїмка, у т.ч. станом на 20.01.2015, але станом на 20.01.2015 виникла й недоїмка 393,01 грн, яка не була погашена за період до припинення державної реєстрації ФОП, як і надалі нараховані платежі за 2015 - два нарахування по 1267,95 грн.

Встановлені судом обставини.

ОСОБА_1 зареєстрований у статусі фізичної особи-підприємця 10.09.2012, код ЄДР НОМЕР_1.

Відомості про відомчий реєстр: (дані про взяття на облік як платника єдиного внеску); Дата взяття на облік: 14.09.2012; номер взяття на облік: 11-40909.

Дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, підстава для його внесення - 09.07.2015; номер запису: 3027715. Стан суб`єкта - припинено.

09.02.2018 року ГУ ДФС у м. Києві сформовано вимогу № Ф-29911-17, яка є предметом оскарження у даній справі. У вимозі зазначено, що станом на 31.01.2018 заборгованість зі сплати єдиного внеску складає 2928,91 грн. У вимозі деталізовано, що вказана сума складає власне недоїмку з ЄСВ, що спростовує доводи позивача відносно невизначеності статусу суми (не підкреслено потрібне). При цьому, зазначено, що сума сформована на підставі даних інформаційних систем.

Слід додати, що у скарзі від 05.03.2018 на адресу ДФС України зазначив доводи щодо незгоди з оскаржуваною вимогою, аналогічні тим, що зазначені у позовній заяві.

У рішенні ДФС України від 05.04.2018 № 4934/к/99-99-11-02-02-25 про результати розгляду скарги зазначено положення ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону про ЄСВ стосовно визначення платників ЄСВ, зобов`язання своєчасно нараховувати, обчислювати і сплачувати ЄСВ, щодо бази нарахування. Наведено також інші положення Закону про ЄСВ, а також Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» щодо дати позбавлення ФОП статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цієї особи. Звернута увага, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП така особа виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платників ЄСВ в частині діяльності, яка здійснювалась нею як ФОП. Крім того, у рішенні ДФС України звернута увага на порядок подання звітності з ЄСВ у разі припинення діяльності ФОП.

Зазначено у рішенні ДФС України за результатами розгляду скарги, що згідно даних інформаційної системи сума заборгованості скаржника по коду 71040000 (ЄСВ для ФОП, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування), станом на 31.01.2018 становить 2928,91 грн. на підставі цього ГУ ДФС у м. Києві і сформовано спірну вимогу.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Так, у даному випадку позивач не заперечує свій статус у певний період, у т.ч. до припинення діяльності ФОП, як платника ЄСВ, а також статус відповідача як контролюючого органу.

Спір у даному випадку по суті виник з нерозумінням позивачем, станом на час звернення до суду складу, структури нарахованої суми недоїмки з ЄСВ та підстав її виникнення.

У зв`язку з цим, слід зазначити, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону платниками ЄСВ є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, що відноситься і до позивача.

Один з обов`язків платників ЄСВ визначений п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону про ЄСВ, яким встановлено, що платники ЄСВ зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Щодо суми внеску, яка має сплачуватись такими платниками як позивач, слід зазначити, що така сума єдиного внеску з 01.01.2015 не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону про ЄСВ).

Звітним періодом для таких платників як позивач є квартал. Такі платники ЄСВ зобов`язані сплачувати ЄСВ, нарахований за квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується ЄСВ, що передбачено ч. 8 ст. 9 Закону про ЄСВ.

При цьому, відповідно до положень ч. 4 ст. 6 закону про ЄСВ у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Тобто, навіть у разі припинення діяльності ФОП, фізична особа продовжує нести обов`язки ФОП, які виникли у період перебування цієї особи у статусі ФОП. Наприклад, у випадку виникнення обов`язку щодо нарахування та сплати ЄСВ у певному кварталі та подальшого, у наступному кварталі, припинення ФОП (внесення до ЄДР запису про це), обов`язок сплати ЄСВ 20 числа наступного кварталу не припиняється.

Слід зазначити, що відповідно до п. 6 ч. 1 чт. 1 цього Закону, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

У даному випадку, як встановлено під час розгляду справи та підтверджується даними інтегрованої кратки платника ЄСВ відносно позивача, а також відомостями державної реєстрації, позивача як ФОП припинено 09.07.2015, а відтак, враховуючи обов`язок позивача нараховувати та сплачувати ЄСВ поквартально (звітний період), за два квартали 2015 (у період перебування у статусі ФОП) на кожне двадцяте число після закінчення кварталу (на 20.04.2015 та на 20.07.2015) підлягали нарахуванню суми ЄСВ у розмірі мінімального внеску, що у 2015 році складало 422,65 грн. за 1 місяць, а сума внеску за кожен звітний квартал дорівнювала 1237,95 грн, а за 2 квартали - 2535,90 грн., що є сумою ЄСВ за період перебування позивача у статусі ФОП у 2017 та здійснення підприємницької діяльності, а відтак, вказані суми ЄСВ правомірно враховані відповідачем в оскаржуваній вимозі в якості частини недоїмки, що підлягає сплаті.

Під час розгляду справи позивачем не надано результатів звірки, на які він посилається в обґрунтування відсутності заборгованості.

Що стосується іншої суми, а саме 393,01 грн., включеної у вимогу, слід зазначити, що вказана сума станом на 20.01.2015 сформована за результатами нарахування ЄСВ та його сплати позивачем.

Як вже зазначалося, з інтегрованої картки платника ЄСВ (а.с. 48-49) вбачається, що станом на 20.01.2015 - сформувалася сума недоїмки 393,01 грн. При цьому, з ІКП також вбачається періодичне погашення позивачем, у т.ч. у період 2013 - 2015, платежів з ЄСВ. Останній платіж було здійснено 17.12.2014, внаслідок чого періодично виникала переплата, у т.ч. станом на 20.01.2015, або недоїмка. Але станом на 20.01.2015 виникла також недоїмка 393,01 грн, яка також не була погашена за період до припинення державної реєстрації ФОП, як і надалі нараховані платежі за 2015 - два вищезгадані нарахування по 1267,95 грн.

Позивач ознайомився із вказаними матеріалами 07.12.2018, однак, будь-яких зауважень не надав, своїх тверджень і доводів щодо обставин протиправного нарахування недоїмки з ЄСВ, викладених у позові, в порядку ч. 1 ст. 77 КАС України, не довів.

Відтак, суд приходить до висновку про правомірність нарахування суми ЄСВ (недоїмки) 2 928,91 грн. та, відповідно, до висновку про доведеність з боку відповідача правомірності оскаржуваного рішення, яке прийнято на реалізацію повноважень відповідача, визначених у ч. 4 ст. 25 Закону про ЄСВ.

Наведене, у свою чергу, зумовлює висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 16 ст. 23 Закону про ЄСВ строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. Тобто, суми ЄСВ нараховуються та сплачуються (стягуються) незалежно від строку виникнення зобов`язань.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Наведені позивачем доводи та надані матеріали не спростовують наведеного та не доводять зворотного.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 -77, 90, 139, 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код ЄДР НОМЕР_1; адрес: АДРЕСА_1 ) до ГУ ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР: 39439980) про скасування вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ від 09.02.2018 №29911-17 - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін