Справа № 2а-17058/09/2670
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2010-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 травня 2010 року 13:20 № 2а-17058/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Винокурова К.С. при секретарі судового засідання Горбан А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі міста Києва

Третя особа Головне управління Державного казначейства України в м. Києві

про скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулась до суду з позовом про скасування податкового повідомлення Державної податкової інспекції у Солом`янському районі міста Києва (надалі ДПІ у Солом`янському районі міста Києва, відповідач) від 05.05.2009 р. № 1. Також, у позивач просила зобов`язати відповідача повернути сплачені гроші в сумі 1 727, 11 грн.

В ході розгляду справи, позивачем на розгляд суду, заявлена додаткова вимога про зобов`язання ДПІ у Солом`янському районі міста Києва не нараховувати ОСОБА_1 . податок на землю.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю підстав для нарахування земельного податку у зв`язку з придбанням у власність нежилого приміщення, яке розташоване у багатоповерховому житловому будинку, оскільки земельна ділянка не була передана ні у власність, ні в оренду, і згідно із законодавством позивач не вважається платником земельного податку.

Відповідачем позову не визнано, заперечення викладені письмово та наявні у матеріалах справи. Позовні вимоги відповідач вважає безпідставними через правомірність винесеного повідомлення-рішення, яким визначено суму земельного податку, оскільки при набутті права власності на нежилі приміщення громадянкою ОСОБА_1 до неї перейшло право користування відповідною часткою земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , а відповідно до ст. 2 Закону України «Про плату за землю»(зі змінами та доповненнями) та ст. 206 Земельного Кодексу України, використання землі в Україні є платним, об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Ухвалою суду від 02.03.2010р. до участі у справі в якості третьої особи залучено Головне управління Державного казначейства України у м. Києві, пояснення якого викладені письмово та обґрунтовані відсутністю з боку управління порушень прав позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, адміністративний суд, -

ВСТАНОВИВ:

Податковим повідомленням ДПІ у Солом`янському районі № від 05.05.2009р. відповідно до ст. 13 та ст. 17 Закону України «Про плату за землю`ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб`в розмірі 1 727, 11 грн. з граничним строком сплати 14.08.2009р. -863, 56 грн., 16.11.2009р. -863, 55 грн.

Основним документом, що регулює земельні відносини в Україні, є Земельний кодекс України від 25.10.2001р. № 2768-111, а справляння плати за землю здійснюється відповідно до Закону України № 2535-ХІІ від 03.07.1992р. «Про плату за землю», відповідно до ч. 3 ст. 14 якого, нарахування громадянам сум земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності проводиться органами державної податкової служби.

Спірне податкове повідомлення № від 05.05.2009р. на сплату позивачем земельного податку в сумі 1 727, 11 грн. було прийняте відповідачем в силу наведених положень Закону, згідно наданих до податкового органу документів та заяви позивача зареєстрованої за вх. 21754/С від 27.10.2006 р. з викладеним у ній проханням нарахувати земельний податок у зв`язку з викупом нежилого приміщення по АДРЕСА_1. Додатком до вказаної заяви були копії документів, а саме: паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, а також договір купівлі-продажу нежилих приміщень та акт передачі № 321.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 03.05.2006 року у власність ОСОБА_1 передані нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,20 квадратних метра.

Так, з посиланням на ст. 120 Земельного Кодексу України відповідач стверджує, що при набутті права власності на нежилі приміщення позивачем, до неї також - перейшло право користування відповідною часткою земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , що є підставою для здійснених нарахувань земельного податку.

Вимоги позивача щодо скасування зазначеного повідомлення від 05.05.2009р. суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 206 Земельного кодексу, встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Виникнення права власності та права користування на земельну ділянку регламентується положеннями статті 125 Земельного кодексу України, згідно яких, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 26.04.2006р. ОСОБА_1 придбано у власність нежилі приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 92, 20 кв. м.. Згідно вчиненого реєстраційного запису зазначені нежилі приміщення зареєстровані в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної власності за ОСОБА_1 , реєстраційний номер 7106-П у реєстровій книзі № 110П-52, натомість будь-які документи що посвідчують право позивача на земельну ділянку у зв`язку з придбанням нежилих приміщень у будинку за адресою АДРЕСА_1 не складались, земельна ділянка у власність позивачем не придбавалась, в користування надана не була.

Відповідно до ст. 415 Цивільного кодексу України визначено, що особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди).

В свою чергу, позивачем за договором купівлі-продажу передані у власність нежилі приміщення, а не будівля, і питання передачі в користування земельної ділянки зазначеним договором не врегульовано.

Відповідно до ст. 13 Закону «Про плату за землю`підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, який ведеться уповноваженим органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів і містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну і якісну характеристику, розподіл серед власників землі і землекористувачів.

У відповідності до ст. 193 Земельного кодексу процедуру визначення факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками встановлює земельний кадастр, який становить єдину державну систему земельно-кадастрових робіт та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Відповідно до Положення про ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 № 15, державний земельний кадастр включає, зокрема, дані реєстрації права власності, права користування землею та договорів на оренду землі. Власники землі або землекористувачі щорічно подають відповідним органам дані про зміни, що відбулися у складі земель, які знаходяться у їх власності або користуванні.

Згідно з представленим витягом з бази даних Державного земельного кадастру землекористувачем земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 є Житлово-експлуатаційна дільниця № 2 Київської дистанції цивільних споруд і водопостачання, а не позивач ( ОСОБА_1 ), і саме дані державного земельного кадастру щодо виникнення права власності чи користування є підставою для обрахування земельного податку.

Відповідно до Закону України «Про плату за землю»:

- (стаття 2) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата;

- (стаття 5) об`єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб`єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар;

- (стаття 15) власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

При встановлених обставинах справи з доказами на їх підтвердження, в тому числі щодо відсутності у позивача відповідних документів про право власності чи користування земельною ділянкою, що знаходиться під будівлею у якій придбані нежилі приміщення за договором від 26.04.2006р., незазначення в укладеному договорі купівлі-продажу нежилих приміщень про перехід права користування земельною ділянкою та відсутність даних державного земельного кадастру щодо права позивача на земельну ділянку, прийняте відповідачем податкове повідомлення не відповідає чинному законодавству та має бути скасованим в судовому порядку.

Враховуючи положення частини другої ст. 19 Конституції України згідно з якими органи державної влади повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про зобов`язання ДПІ у Солом`янському районі міста Києва повернути сплачені гроші в сумі 1 727, 11 грн.

У позовній заяві позивачем не зазначено жодної правової норми, яка б передбачала наявність підстав для зобов`язання податкового органу повернути суму коштів сплачених на підставі винесеного податкового повідомлення, а в силу повноважень якими наділений податковий орган, ДПІ у Солом`янському районі міста Києва є контролюючим органом стосовно податків і зборів (обов`язкових платежів), які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, тобто не акумулює кошти а перераховує їх у бюджет.

Положеннями Закону «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(п. 15.3, 15.3.1) визначені строки для подання заяв на повернення надміру сплачених або невідшкодованих податків і зборів (обов`язкових платежів), згідно з якими заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов`язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, наступного за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Порядок взаємодії органів державної податкової служби України, фінансових органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов`язкових платежів) платникам податків, затверджений Наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України від 3 лютого 2005р. N 58/78/22 згідно з п. 5, 6 якого повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов`язкових платежів) у випадках, передбачених податковими законами, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб), яка може бути подана не пізніше 1095 дня, наступного за днем виникнення такої переплати; заява подається платником податку до органу державної податкової служби України за місцем перебування на податковому обліку в довільній формі.

Повернення коштів сплачених позивачем має відбуватись в порядку повернення помилково та надміру сплачених коштів саме після встановлення такого факту судовим рішенням про скасування податкового повідомлення.

Як те встановлено під час розгляду справи, з відповідною заявою позивач не звертався, відповідно зазначені вимоги позивача не є обґрунтованими оскільки таких обов`язків для ДПІ у Солом`янському районі міста Києва за відсутності визначених законом підстав для повернення коштів чинне законодавство України не містить, зобов`язання інспекції повернути кошти за умови чинності податкового повідомлення на підставі якого відбулась сплата, не виникають в силу закону, а відтак відсутні визначені підстави для стягнення заявленої позивачем суми в судовому порядку.

При цьому суд відзначає, що Порядок № 58/78/22 не застосовується при виконанні судових рішень щодо повернення платникам надміру та/або помилково сплачених податків, зборів (обов`язкових платежів). Пов`язане це з тим, що згідно з частиною другою ст. 9 Закону «Про виконавче провадження`виконання рішень про стягнення коштів із рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів чи з бюджетних установ, здійснюється органами Державного казначейства в порядку, установленому Кабінетом Міністрів.

Таким чином, вже при наявності рішення суду про повернення надмірно сплачених коштів, при його виконанні, положення порядку не застосовуються, однак в даному випадку сам порядок повинен бути дотриманий, і у зв`язку з його порушенням відсутні підстави вважати наявним факт порушення прав позивача з приводу повернення (стягнення) утриманих та перерахованих сум податку згідно винесеного податкового повідомлення № від 05.05.2009р.

Безпідставною є вимога позивача щодо зобов`язання ДПІ у Солом`янському районі міста Києва не нараховувати податок на землю, виходячи з наступного.

В даному випадку заявлення такої вимоги свідчить про невірно обраний позивачем спосіб захисту, оскільки предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які можливо настануть, зокрема, вчинення дій щодо нарахування позивачу податку на землю, і такі в свою чергу будуть лише підтверджувати наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Предмет позову у вигляді зобов`язання ДПІ у Солом`янському районі міста Києва не нараховувати позивачу податок на землю, носить декларативний характер і в разі задоволення такого позову, судове рішення не буде виконане шляхом державно-примусової діяльності, яка не може відбуватись шляхом зобов`язання виконати такі дії, які неможливо присудити виконати в натурі, в даному випадку, по зобов`язанню відповідача не нараховувати позивачу податок на землю, окрім того, згідно чинного законодавства позивач в будь-який момент може набути статусу платника земельного податку а обов`язок відповідача здійснити донарахування податку є прямим обов`язком податкового органу, яким він наділений в силу закону.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, ст. 105, 158-163 КАС України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом`янському районі міста Києва № від 05.05.2009 р.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з рахунків Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1, 70 грн. (одну гривню сімдесят копійок) судових витрат.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.С. Винокуров

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі -31.05.2010.