Справа № 1340/5932/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3586/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л. Я., Гуляка В.В,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

представника відповідача - Катревич Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Гавдик З. В.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 04.03.2019 р.

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення повного розрахунку при звільненні - невиплати їй в день виключення із списків частини компенсації за неотримане речове майно; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 25 липня 2018 року по 24 жовтня 2018 року у сумі 26063,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що при звільненні 25 липня 2018 року з військової служби в день звільнення їй належала до виплати грошова компенсація за неотримане речове майно, однак остаточний розрахунок з нею був проведений із затримкою лише 24 жовтня 2018 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що відповідач є установою, що фінансується з державного бюджету і, як розпорядник бюджетних коштів, може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань, а тому грошову компенсацію позивачу вартості за неотримане речове майно було виплачено після надходження коштів для такої виплати. Зазначає, що положення статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) не поширюється на відносини між військовими частинами та військовослужбовцями щодо проходження військової служби та виплати грошового забезпечення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом начальника 7 прикордонного загону (I категорії) Західного регіонального управління (I категорії) Державної прикордонної служби України від 25 червня 2018 року № 162-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас на підставі пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом від 25 липня 2018 року № 188-ос виключено із списків особового складу загону та усіх видів забезпечення.

ОСОБА_1 зверталася до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) із рапортом від 25 липня 2018 року про нарахування і отримання грошової компенсації за неотримане речове майно.

Згідно з службовою запискою начальника відділу речового забезпечення від 25 липня 2018 року розмір грошової компенсації, нарахованої за неотримане речове майно, за час проходження служби в Державній прикордонній службі України прапорщику ОСОБА_1 становить 19390,46 грн.

24 жовтня 2018 року позивачу перераховано заборгованість із компенсації за неотримане речове майно при звільненні в сумі 19390,46 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що грошову компенсацію за неотримане речове майно позивачу в день її виключення із списків особового складу не виплачено, у зв`язку з чим позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону № 2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-XII).

Статтею 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства. Соціальний захист працівників Державної прикордонної служби України забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю, якщо інше не передбачено трудовим договором.

Відповідно до статті 9-1 Закону № 2011-XII продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі Положення № 1115/2009), визначає порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Так, пунктами 6, 7 цього Положення № 1115/2009 встановлено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на військовій службі визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Закінченням проходження громадянином військової служби вважається день, зазначений у наказі про виключення військовослужбовця зі списків особового складу Адміністрації Держприкордонслужби чи її розвідувального органу, регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ або органів (підрозділів) забезпечення Держприкордонслужби (далі - органи Держприкордонслужби) у зв`язку з його звільненням з військової служби в запас або у відставку, загибеллю (смертю), визнанням судом безвісно відсутнім або оголошенням померлим.

Згідно з пунктом 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, (далі Порядок № 178) визначає механізм виплати військовослужбовцям, зокрема Держприкордонслужби, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Так, згідно з пунктами 2, 3 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Пунктом 4 Порядку №178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік (пункт 7 Порядку № 178).

Оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства, то в цій ситуації слід застосувати приписи Кодексу законів про працю України, які регулюють ці питання, зокрема статті 116, 117 цього Кодексу.

Так, стаття 116 Кодексу законів про працю України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Стаття 117 Кодексу законів про працю України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.

Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 зверталася до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) із рапортом від 25 липня 2018 року про нарахування і отримання грошової компенсації за неотримане речове майно. Розмір такої грошової компенсації за неотримане речове майно становив 19390,46 грн.

Після видання наказу від 25 червня 2018 року № 162-ос «По особовому складу» про звільнення позивача з військової служби, на день виключення його із списків особового складу на підставі наказу від 25 липня 2018 року № 188-ос «По особовому складу», із позивачем не було проведено розрахунок за всіма видами належного на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Вказану суму грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 фактично було нараховано і нею отримано лише 24 жовтня 2018 року.

З огляду на викладене, оскільки грошову компенсацію за неотримане речове майно позивачу не виплачено в день її виключення із списків особового складу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, а саме за період із 25 липня 2018 року по 24 жовтня 2018 року, що свідчить про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

При цьому, колегія суддів погоджується із проведеним судом першої інстанції розрахунком середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 26063,45 грн, визначеного з урахуванням періоду затримки остаточного розрахунку (з 25 липня 2018 року по 24 жовтня 2018 року - 92 календарні дні) та розміру середньоденного заробітку позивача 283,3 грн, визначеного на підставі даних особистої картки грошового забезпечення позивача за 2018 рік.

Доводи відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм Кодексу законів про працю України є безпідставними з огляду на те, що спеціальним законодавством не врегульовано питання щодо виплати звільненим військовослужбовцям середнього заробітку у разі невиплати з вини роботодавця усіх належних сум при звільненні, а тому в даному випадку застосуванню підлягають загальні норми трудового законодавства, закріплені в Кодексі законів про працю України.

Також колегія суддів зазначає, що фінансування ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) з державного бюджету та здійснення ним видатків лише в межах бюджетних асигнувань не звільняє його від обов`язку забезпечення дотримання прав військовослужбовців на належне і своєчасне грошове забезпечення.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 1340/5932/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 31.05.2019 р.