Справа № 814/821/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 р.м. ОдесаСправа № 814/821/18

Категорія: 8.3.1 Головуючий в І інстанції: Біоносенко В.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 19.07.2018 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

за участю секретаря - Недашковської Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин 100» до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Магазин 100» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2018 року № 2 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 935883 грн. за основним платежем та 126494,50 грн. за штрафними санкціями.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 30.01.2018 року № 2 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 935883 гривень за основним платежем та 126494,50 гривень за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 09.11.2017 року по 06.12.2017 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області було проведено документальну виїзну перевірку ТОВ «Магазин 100» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, в тому числі, з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.10.2014 року по 31.12.2016 року, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органу, за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 23.05.2012 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт від 13.12.2017 року № 1844/14-29-14-02/38169715.

На підставі висновків вказаного акту перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 30.01.2018 року № 2, яким ТОВ «Магазин 100» визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток в сумі 1571963 грн. за основним зобов`язанням та 267531 грн. за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням - рішенням в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 935883 грн. за основним платежем та 126494,50 грн. за штрафними санкціями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції, враховуючи, що висновки акту перевірки обґрунтовані виключно тим, що під час перевірки платник податків не надав первинних документів, а під час судового розгляду суд встановив, що такі документи платником податків були надані 26.02.2018 разом з запереченням, що відповідно до ст. 44 Податкового кодексу України означає, що вони надані під час перевірки, дійшов висновку про необґрунтованість нарахування позивачу з цього приводу податкового зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Так, зі змісту акту перевірки та доводів апеляційної скарги вбачається, що підставою для виставлення позивачу податкового повідомлення - рішення від 30.01.2018 року № 2 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 935883 грн. за основним платежем та 126494,50 грн. за штрафними санкціями став висновок відповідача про безпідставне віднесення ТОВ «Магазин 100» до витрат собівартості готової продукції, витрати на виготовлення якої не підтверджено документально, протягом 2014-2016 р.р.

Такі висновки відповідачем обґрунтовані тим, що позивачем до кінця перевірки не було надано первинних документів, а саме звіти матеріально відповідальних осіб всіх підрозділів, документи по кількісно-сумовому обліку виробництва готової продукції, оригінали калькуляцій, журнали реєстрації забірних листів, інформації щодо розшифровки залишків.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За правилами п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису підзвітних осіб копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.

Крім того, згідно пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

На підтвердження обставин щодо витребування від позивача документів, які, на думку перевіряючих, були необхідні для проведення оскаржуваної перевірки відповідачем надані запити про надання документів на перевірку від 09.11.2017 року № 1, від 17.11.2017 року № 2, від 04.12.2017 року № 9729/10/14-29-14-02-11, адресовані ТОВ «Магазин 100».

Проте, доказів щодо отримання ТОВ «Магазин 100» вказаних запитів відповідачем не надано.

При цьому, судом апеляційної інстанції витребовувались від Головного управління ДФС у Миколаївській області докази вручення ТОВ «Магазин 100» запитів щодо надання до перевірки документів від 09.11.2017 року № 1, від 17.11.2017 року № 2, від 04.12.2017 року.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції, відповідачем надані пояснення, в яких вказано, що запит про надання документів на перевірку від 09.11.2017 року № 1 був отриманий особисто директором ТОВ «Магазин 100», що підтверджується відміткою на цьому запиті.

Разом з цим, дослідивши надану відповідачем копію запиту від 09.11.2017 року № 1 колегією суддів встановлено, що на вказаному запиті наявна відмітка «Богомов 09.10.17». Поряд з цим, наведений запит про надання документів на перевірку датований 09.11.2017 року, а тому не міг бути отриманий ТОВ «Магазин 100» 09.10.2017 року. Також, вказана копія запиту не містить відомостей (відміток) щодо посади особи, що його отримала. За таких обставин, із представленої відповідачем копії запиту від 09.11.2017 року № 1 неможливо встановити дату його вручення ТОВ «Магазин 100».

Також, відповідач вказує, що запит від 04.12.2017 року № 9729/10/14-29-14-02-11 про надання документів на перевірку був направлений ТОВ «Магазин 100» засобами поштового зв`язку.

Водночас, дослідивши надану відповідачем копію поштового повідомлення про вручення вказаного запиту, колегією суддів встановлено, що запит від 04.12.2017 року № 9729/10/14-29-14-02-11 про надання документів на перевірку був отриманий за адресою ТОВ «Магазин 100» 16.12.2017 року, тобто, вже після закінчення перевірки, яка проводилась в період з 09.11.2017 року по 06.12.2017 року.

В свою чергу, доказів направлення та/або вручення ТОВ «Магазин 100» запиту від 17.11.2017 року № 2 про надання документів на перевірку відповідачем взагалі не надано, навіть при витребуванні судом апеляційної інстанції таких доказів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено отримання позивачем вимог щодо надання документів на перевірку та відповідно не підтверджено не виконання ТОВ «Магазин 100» таких вимог.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що у відповідача не було підстав для складання акту про ненадання позивачем документів до перевірки на запити податкового органу та відповідно для складання акту перевірки із висновками про не підтвердження позивачем первинними документами собівартості готової продукції.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно наголошено, що за правилами п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 44.6, 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

При цьому, у відповідності до п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Як зазначається самим відповідачем та підтверджується матеріалами справи, примірник акту перевірки від 13.12.2017 року № 1844/14-29-14-02/38169715 не був вручений позивачу після його складання та був направлений ТОВ «Магазин 100» засобами поштового зв`язку.

Поряд з цим, як вбачається з листа Укрпошти від 02.01.2018 року, а також підтверджується змістом листа Головного управління ДФС у Миколаївській області від 04.01.2018 року № 145/10/14-29-14-02-11, примірник акту перевірки не був вручений за адресою ТОВ «Магазин 100» та рекомендований лист, яким надіслано вказаний акт, перебував у відділенні поштового зв`язку.

Згідно матеріалів справи, що не заперечується відповідачем, акт перевірки від 13.12.2017 року № 1844/14-29-14-02/38169715 був вручений позивачу за його неодноразовими зверненнями 22.02.2018 року.

За таких обставин, враховуючи дату отримання позивачем акту перевірки, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача до 16.03.2018 року не було підстав для прийняття податкового повідомлення - рішення за результатами проведення перевірки. Оскільки позивачем акт перевірки отримано 22.02.2018 року, відповідно ТОВ «Магазин 100» мало право подати заперечення на акт перевірки у строк до 07.03.2018 року, а відповідач зобов`язаний був врахувати такі заперечення та додані до нього первинні документи при прийнятті податкового повідомлення - рішення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 27.02.2018 року позивачем були подані до Головного управління ДФС у Миколаївській області заперечення від 26.02.2018 року на акт перевірки, до яких були додані первинні документи, які, на думку відповідача були відсутні у останнього.

Проте, відповідачем, всупереч наведеним вимогам ПК України, не були враховані вказані заперечення позивача та додані до них первинні документи.

Відповідачем складено податкове повідомлення - рішення за результатами перевірки ТОВ «Магазин 100» 30.01.2018 року, в той час, як акт перевірки був отриманий позивачем 22.02.2018 року, тим самим позбавивши позивача права подати заперечення на акт перевірки та первинні документи, що підтверджують відсутність встановлених порушень.

Складання відповідачем податкового повідомлення - рішення за результатами перевірки 30.01.2018 року, при отриманні акту перевірки перевіряємим платником податку 22.02.2018 року, прямо суперечить наведеним вимогам ст.ст. 44, 86 Податкового кодексу України.

Посилання відповідача, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в поданій апеляційній скарзі, на правомірність складання податкового повідомлення - рішення за результатами перевірки 30.01.2018 року з огляду на повернення на адресу відповідача листа із актом перевірки, надісланим позивачу, з відміткою 16.01.2018 року «за закінченням терміну зберігання», колегія суддів вважає безпідставними з огляду на викладене.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, до прийняття податкового повідомлення - рішення 30.01.2018 року позивач неодноразово звертався із письмовими запитами щодо отримання акту перевірки у зв`язку із його не врученням ТОВ «Магазин 100», проте такий акт був виданий позивачу лише 22.02.2018 року, вже після складання ППР, що не може бути визнано судом обґрунтованим.

Так, 20.12.2017 року позивач звернувся до Головного управління ДФС у Миколаївській області з листом про надання копії акту перевірки у зв`язку з його не отриманням поштою.

22.12.2017 року ГУ ДФС у Миколаївській області надало відповідь про те, що акт надісланий поштою, але його копію на вимогу позивача надано не було (лист від 22.12.2017 року № 10688/10/14-29-14-02-11).

28.12.2017 року ТОВ «Магазин 100» повторно звернулось до Головного управління ДФС у Миколаївській області із запитом про надання акту перевірки.

Листом від 04.01.2018 року ГУ ДФС у Миколаївській області відмовив в наданні акту перевірки з посиланням на п. 86.5 ст. 86 ПК України, відповідно до якого акт перевірки вручається або надсилається.

15.01.2018 року позивач втретє звернувся до Головного управління ДФС у Миколаївській області з вимогою надати копію акта перевірки від 13.12.2017 року (запит позивача отриманий ГУ ДФС у Миколаївській області 24.01.2018 року).

Листом від 05.02.2018 року ГУ ДФС у Миколаївській області повідомило позивача, що акт був надісланий рекомендованим листом та повернутий відповідачу 16.01.2018 року, а тому для отримання його необхідно надати документ, що підтверджує повноваження представника ТОВ «Магазин 100».

22.02.2018 року представник ТОВ «Магазин 100» отримав копію акту від 13.12.2017 року в приміщенні ГУ ДФС у Миколаївській області.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Магазин 100» тричі письмово зверталось до контролюючого органу з вимогою надати для ознайомлення акт перевірки від 13.12.2017 року, проте, контролюючий орган тричі відмовляв в цьому.

Посилання відповідача на те, що ним був виконаний обов`язок, оскільки другий примірник направлений поштою, а тому, не було підстав для надання ще однієї копії безпосередньо представнику ТОВ «Магазин 100», колегія суддів вважає, що вірно визнані судом першої інстанції необґрунтованими.

Так, як вірно зазначено судом першої інстанції, сутність вимоги, передбаченої ч. 3 ст. 86 Податкового кодексу України, полягає в тому, щоб забезпечити реальну обізнаність платника податків зі змістом акту податкової перевірки, надати йому можливість захиститись від претензій контролюючого органу, а не лише в створенні формальних дій, які лише зовнішньо свідчать про дотримання вимог закону, а по факту його спотворюють.

Направлення акту перевірки поштою на адресу платника податків є додатковим засобом ознайомлення його з результатами перевірки, коли в інший та основний спосіб - безпосередньо вручення уповноваженому представнику не є можливим. Натомість, у цьому випадку платник податків тричі особисто звертається до контролюючого органу з метою особистого отримання акту, але відповідач відмовляв у цьому.

Відмова відповідача у наданні акту перевірки на звернення платника податків позбавила останнього права бути вислуханим під час прийняття рішення.

Враховуючи, що ГУ ДФС у Миколаївській області відмовив ТОВ «Магазин 100» у наданні акту перевірки 22.12.2017 року та 04.01.2018 року, неможливо погодитися з тим, що повернення поштової кореспонденції 16.01.2018 року може вважатися врученням акту перевірки відповідно до вимог ст. 58 Податкового кодексу України.

Посилання відповідача в поданій апеляційній скарзі на те, що при зверненні за отриманням акту перевірки представником позивача не було надано доказів, на підтвердження повноважень діяти від імені ТОВ «Магазин 100», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі обставини не були підставою для відмови позивачу у наданні примірника акту за його зверненнями від 20.12.2017 року та від 28.12.2017 року. Лише на звернення позивача від 15.01.2018 року, листом від 05.02.2018 року, відповідач повідомив про можливість отримання позивачем акту перевірки при наданні документів на підтвердження повноважень представника позивача, що і було здійснено позивачем та отримано акт перевірки 22.02.2018 року. Таким чином, відповідачем надано можливість отримати позивачем примірник акту перевірки вже після складання податкового повідомлення - рішення за результатами перевірки.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем 27.02.2018 року первинні документи разом із запереченнями від 26.02.2018 року відповідно до вимог ст. 44 Податкового кодексу України є належними, поданими своєчасно та відповідач повинен був врахувати їх під час ухвалення рішення за результатами розгляду акту перевірки від 13.12.2017 року.

Таким чином, оскільки висновки акту перевірки обґрунтовані виключно тим, що під час перевірки платник податків не надав первинних документів, а під час судового розгляду суд встановив, що такі документи платником податків були надані 27.02.2018 разом із запереченнями на акт перевірки, що відповідно до ст. 44 Податкового кодексу України означає, що вони надані під час перевірки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість нарахування позивачу з цього приводу податкового зобов`язання.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заявленого позову та скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 30.01.2018 року № 2 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 935883 грн. за основним платежем та 126494,50 грн. за штрафними санкціями.

В іншій частині податкове повідомлення - рішення від 30.01.2018 року № 2 позивачем не оскаржується, а тому доводи апелянта щодо правомірності нарахування податкових зобов`язань у такій частині колегією суддів не приймаються до уваги.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги у спірній частині встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 рок - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 31.05.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька