Справа № 260/1124/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4685/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Марцинковської О.М.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Сатмарі Н.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській обл. на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.03.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській обл. про визнання протиправними дій щодо проведення перевірки і складання акту перевірки (суддя суду І інстанції: Іванчулинець Д.В.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 33 хв. 15.03.2019р. м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 25.03.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

22.10.2018р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправними дії начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Берегівському, Виноградівському, Іршавському районах та м.Берегово управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській обл. Батурина В.В. щодо проведення перевірки та складання за її результатами Акту № 207-ДК/148/АП/09/01/18 від 06.04.2018р. перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки (а.с.5-8).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.03.2019р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Берегівському, Виноградівському, Іршавському районах та м.Берегово управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській обл. Батурина В.В. щодо проведення перевірки та складання за її результатами Акту № 207-ДК/148/АП/09/01/18 від 06.04.2018р. перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки (а.с.96-102).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач Головне управління /ГУ/ Держгеокадастру у Закарпатській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.106-118).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення заявленого позову. Зокрема, спірна перевірка проведена відповідачем в межах своєї компетенції та за наявності відповідних підстав, а виявлені порушення під час проведення цієї перевірки належно та обґрунтовано зафіксовані в складеному за її результатами Акті перевірки.

Зокрема, при внесенні посадовими особами відомостей до державного акту на право постійного користування землею, який виданий позивачу, виявлено відсутність проекту землеустрою чи технічної документації щодо додаткового відведення земельної ділянки площею 0,39 га по АДРЕСА_1 в архівному відділі в Іршавському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл., що суперечить приписам ст.19 Земельного кодексу /ЗК/ України (в редакції, чинній на момент внесення відомостей до державного акту на право постійного користування).

Єдина обставина, на яку посилається суд в обґрунтування оскаржуваного рішення, є те, що під час проведення перевірки вивчались нотаріально завірена копія державного акту, що не може слугувати достатньою та єдиною підставою для задоволення заявлених позовних вимог.

Висновки спірного Акту перевірки не породжують прав та обов`язків, що спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і не мають обов`язкового характеру.

За таких умов оскаржувані позивачем дії інспектора та Акт перевірки не порушують прав, свобод або інтересів позивача, що на підставі ч.1 ст.5 КАС України унеможливлює розгляд таких вимог у порядку адміністративного судочинства.

Представником позивача ОСОБА_2 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.147-152).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 19.03.2018р. до відповідача ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл. надійшов лист начальника СВ Іршавського відділення поліції /ВП/ Хустського відділу поліції /ВП/ Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ в Закарпатській обл. № 2221/106/28/2-2018 від 13.03.2018р. про проведення перевірки щодо законності внесення посадовими особами відділу земельних ресурсів в Іршавському районі відомостей про внесення змін до акту на постійне користування землею від 02.11.1998р. серії НОМЕР_1 по земельній ділянці площею 0,39 гектарів, яка розташована в с.Ільниця Іршавського району (а.с.47-48).

Причиною такої вимоги слугувала заява тимчасово виконуючого обов`язки директора ТзОВ «Екоресурс плюс» Станко С.І. про те, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , за попередньою змовою з посадовими особами Держгеокадастру в Іршавському районі, внесені неправдиві відомості до державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_1 , а саме: внесені неправдиві відомості про додаткове відведення ОСОБА_1 на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Ільницької сільської ради земельної ділянки площею 0,39 га. Вказані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001138 від 09.12.2017р.

Цим же листом визначено питання, які підлягали перевірці під час здійснення заходів контролю, а саме: законність внесення посадовими особами відділу земельних ресурсів в Іршавському районі відомостей про внесення змін до Державного акту на постійне користування землею серії НОМЕР_1 від 02.11.1998р. по земельні ділянці площею 0,39 га, яка розташована в с.Ільниця Іршавського району.

На виконання вищезазначеного листа відповідачем ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл. видано наказ № 207-ДК від 25.03.2018р. «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності» (а.с.49).

На підставі зазначеного наказу начальником відділу контролю за використанням та охороною земель у Берегівському, Виноградівському, Іршавському, Хустському районах та м.Берегове старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Закарпатській обл. ОСОБА_4 у визначений період з 30.03.2018р. по 06.04.2018р. здійснено перевірку шляхом вивчення технічної документації із землеустрою.

За наслідками проведеної перевірки складено Акт № 207-ДК/148/АП/09/01/-18 від 06.04.2018р. перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки (а.с.50-52).

По результатам розгляду планово-картографічних матеріалів, землевпорядної документації та іншої інформації встановлено, що відомості до державного акту серії НОМЕР_1 від 02.11.1998р. про додаткове надання в постійне користування ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,39 гектара по АДРЕСА_1 , проведено з порушенням вимог ч.ч.7, 8, 15, 16 ст.19 ЗК України (в редакції, яка була чинною до 2002 року).

Також за твердженням відповідача примірник цього Акт перевірки не надсилався позивачу засобами поштового зв`язку, оскільки спірна перевірка стосувалась дій посадових осіб, які вносили відомості у правовстановлюючі документи на землю.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що для встановлення правомірності дій посадових осіб щодо внесення змін до Державного акту на право постійного користування серії НОМЕР_1 обов`язковим було дослідження оригіналу такого акту або його архівного примірника.

Однак, як встановлено судом, начальником відділу контролю за використанням та охороною земель у Берегівському, Виноградівському, Іршавському районах та м.Берегово управління контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл. цього зроблено не було, оскільки оригінал Державного акту на право постійного користування серії НОМЕР_1 знаходиться в ОСОБА_1 і не досліджувався вказаною особою, а Акт перевірки не містить жодної інформації щодо обстеження та дослідження архівного примірника такого акту.

Також під час заслуховування пояснень свідка ОСОБА_4 у судовому засіданні було з`ясовано, що перевіряючими досліджувалась лише нотаріально завірена копія державного акту на право постійного користування землею.

Відповідно до вимог п.3.9. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затв. наказом Держкомзему № 43 від 04.05.1999р. (в редакції чинній станом на 1999 рік), у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі чи надання, які відбулися після видачі державного акта, ці зміни вносяться одночасно до обох примірників державного акта. Нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю. Кожен запис про зміни посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з чорно-білої копії акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 , яку досліджували під час перевірки, неможливо встановити ту обставину, що до зазначеного акту вносились зміни, та чи дійсно було незаконно внесені відомості шляхом докреслення ще одної ділянки, оскільки нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

В частині проведення спірної перевірки в межах компетенції відповідача колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 2 ЗК України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України (ст.187 ЗК України).

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Відповідно до ст.4 цього Закону об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Згідно з ст.9 вказаного Закону державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом:

проведення перевірок;

розгляду звернень юридичних і фізичних осіб;

участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об`єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель;

розгляду документації із землеустрою, пов`язаної з використанням та охороною земель;

проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Частиною першою ст.5 наведеного Закону передбачено, що Державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель визначені ст.10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Зокрема, цією нормою передбачено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:

безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення;

викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України;

передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення;

проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України;

звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства про охорону земель можуть мати й інші повноваження відповідно до закону.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затв. постановою КМ України № 15 від 14.01.2015р., Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за:

веденням державного обліку і реєстрацією земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель;

виконанням умов зняття, збереження і використання родючого шару ґрунту під час проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, пов`язаних із порушенням ґрунтового покриву, своєчасним проведенням рекультивації порушених земель в обсягах, передбачених відповідним робочим проектом землеустрою;

дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок;

дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю;

дотриманням правил, установленого режиму експлуатації протиерозійних, гідротехнічних споруд, збереженням захисних насаджень і межових знаків;

проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою;

розміщенням, проектуванням, будівництвом та введенням в експлуатацію об`єктів, що негативно впливають або можуть вплинути на стан земель;

здійсненням заходів, передбачених відповідними робочими проектами землеустрою, стосовно захисту земель від водної і вітрової ерозії, селів, підтоплення, заболочення, засолення, солонцювання, висушування, ущільнення та інших процесів, що призводять до погіршення стану земель, а також щодо недопущення власниками та користувачами земельних ділянок псування земель шляхом їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, заростання чагарниками, дрібноліссям та бур`янами;

дотриманням строків своєчасного повернення тимчасово зайнятих земельних ділянок та обов`язковим здійсненням заходів щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням;

дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва;

використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення;

дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах (пп.25-1 «а» п.4 вказаного Положення).

Згідно з п.5-1 цього Положення посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право:

безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

у разі неможливості встановлення особи порушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення;

отримувати в установленому законодавством порядку від центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності документи, матеріали та іншу інформацію, необхідну для виконання покладених на Держгеокадастр завдань;

проводити лабораторний аналіз стану забруднення земель, у тому числі радіоактивного, в зонах безпосереднього впливу викидів і скидів підприємствами забруднюючих речовин, а також у разі виникнення аварій та надзвичайних ситуацій;

звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився;

викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для отримання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства;

передавати до органів прокуратури, органів дізнання та досудового слідства акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину;

проводити у випадках, установлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства.

Повноваження із державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючістю ґрунтів передано Держгеокадастру постановою КМ України № 482 від 22.07.2016р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України». Розпорядженням КМ України № 910-р від 30.11.2016р. погоджено пропозицію Мінагрополітики щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Держгеокадастр функцій і повноважень Держсільгоспінспекції, що припиняється.

Повноваження Держгеокадастру на території Закарпатської обл. здійснюються ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл., яке діє на підставі відповідного Положення про ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл., затв. наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 308 від 17.11.2016р.

Відповідно вказаного Положення ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл. є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане.

Структурним підрозділом ГУ є Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл., юрисдикція якого поширюється на територію Закарпатської обл.

Управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами КМ України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями Голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, наказами ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл., дорученнями начальника ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл.

Відповідно до пп.5 п.4 Положення про Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл., затв. наказом ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл. № 1 від 04.01.2017р., відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль):

у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за:

веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель;

виконанням умов зняття, збереження і використання родючого шару ґрунту під час проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, пов`язаних із порушенням ґрунтового покриву, своєчасним проведенням рекультивації порушених земель в обсягах, передбачених відповідним робочим проектом землеустрою;

дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно- правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок;

дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю;

дотриманням правил, установленого режиму експлуатації протиерозійних, гідротехнічних споруд, збереженням захисних насаджень і межових знаків;

проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою;

розміщенням, проектуванням, будівництвом та введенням в експлуатацію об`єктів, які негативно впливають або можуть вплинути на стан земель;

здійсненням заходів, передбачених відповідними робочими проектами землеустрою щодо захисту земель від водної і вітрової ерозії, селів, підтоплення, заболочення, засолення, солонцювання, висушування, ущільнення та інших процесів, що призводять до погіршення стану земель, а також щодо недопущення власниками та користувачами земельних ділянок псування земель шляхом їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, заростання чагарниками, дрібноліссям та бур`янами;

дотриманням строків своєчасного повернення тимчасово зайнятих земельних ділянок та обов`язкового виконання заходів щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням;

дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва;

використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення; дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

При цьому, дія Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, Держгеокадастр та його територіальні органи не здійснюють нагляд (контроль) за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а перевіряють дотримання вимог земельного законодавства всіма суб`єктами земельних відносин, в тому числі і суб`єктами господарювання (наявність правовстановлюючих документів на землю, її цільове використання, правомірність укладання цивільно-правових угод, що стосуються купівлі, продажу, міни, дарування, успадкування земельних ділянок тощо).

Звідси, норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не поширюються на спірні правовідносини та не визначають повноваження інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель (такі визначені нормами ЗК України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»).

Отже, розглядувана перевірка проведена компетентним органом в межах своїх повноважень та за наявності відповідних правових підстав.

При цьому, покликання позивача на порушення вимог чинного законодавства при здійсненні позапланового заходу з державного нагляду (контролю) в частині проведеної перевірки дотримання вимог земельного законодавства є безпідставними.

В частині виявлених порушень під час проведення перевірки колегія суддів виходить з наступного.

Під час судового розгляду встановлено, що починаючи з 02.11.1998р., на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 позивачу було передано Ільницькою сільською радою Іршавського району Закарпатської обл. в постійне користування земельну ділянку площею 0,07 га. В подальшому на підставі рішення 7 сесії XXIII скликання Ільницької сільської ради від 28.12.1999р. також передано у користування земельну ділянку площею 0,39 га (а.с.18-22).

Державний акт на право постійного користування землею зареєстровано у книзі реєстрації державних актів у постійне користування за № 10 від 02.11.1998р., що стверджується довідкою відділу в Іршавському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл. № П-193/0-0.21-241/131-18 від 25.07.2018р. (а.с.24).

Отже, аналіз наведених обставин підтверджує факт внесення змін до державного акту на право постійного користування землею.

Разом з тим, проведеною перевіркою встановлено порушення вимог земельного законодавства, вчинене посадовими особами Іршавського районного відділу земельних ресурсів, яке полягає у внесенні змін до державного акту на право постійного користування землею за відсутності розробленого проекту землеустрою чи технічної документації щодо додаткового відведення земельної ділянки площею 0,39 га по АДРЕСА_1 ; також така документація в архіві відділу в Іршавському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл. є відсутньою.

Рішенням 7 сесії ХХІІІ скликання Ільницької сільської ради Іршавського району від 28.12.1999р. «Про вилучення та додаткове відведення земельних ділянок підприємцю ОСОБА_1 під розміщення заправочної станції» надано дозвіл на додаткове відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_1 за рахунок земель держземзапасу Ільницької сільської ради площею 0,39 га у постійне користування під розміщення заправочної станції та зобов`язано підприємця ОСОБА_1 оформити необхідні документи в земельному відділі (а.с.23).

При цьому, вказаним рішенням Ільницької сільської ради надано лише дозвіл на оформлення проекту відведення; рішення сільської ради про затвердження такого проекту відведення і передачу земельної ділянки в користування не виявлено.

З урахуванням наведеного, інспектором зроблено висновок про те, що має місце порушення вимог ст.19 ЗК України (в редакції, чинній на момент внесення відомостей до державного акту на право постійного користування), згідно якої сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації провадиться лише після вилучення (викупу) цієї ділянки в порядку, передбаченому статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок.

Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації.

Замовниками виконання вказаних робіт є відповідні місцеві Ради народних депутатів, підприємства, установи і організації.

Відведення земельних ділянок для потреб громадян провадиться за кошти державного, республіканського (Республіки Крим) та місцевих бюджетів на замовлення сільських, селищних, міських, районних Рад народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки.

Умови і строки розробки проектів відведення земельних ділянок і перенесення їх меж у натуру (на місцевість) визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт.

Підприємство, установа, організація та громадяни, заінтересовані в одержанні земельних ділянок, звертаються з відповідним клопотанням (громадянин з заявою) до місцевої Ради народних депутатів, яка має право надавати земельні ділянки. Клопотання про відведення ділянок, що надаються Верховною Радою України, подаються до обласної, Київської, Севастопольської міської Ради народних депутатів.

До клопотання додаються: копія генерального плану будівництва або інші графічні матеріали, що обгрунтовують розмір намічуваної для відведення площі, титульний список або довідка про фінансування будівництва, проект рекультивації земель, інші матеріали.

У заяві громадянина про надання земельної ділянки вказуються бажані її розмір і місце розташування, мета використання.

Відповідна місцева Рада народних депутатів розглядає клопотання (заяву) у строк не більше місяця, дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки і одночасно повідомляє про це Раду народних депутатів, на території якої розташована намічувана для відведення земельна ділянка.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель.

В аспекті наведеного висновок суду першої інстанції про необхідність дослідження оригіналу Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 , колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки факт виявленого порушення земельного законодавства ґрунтується на відсутності відповідної документації, а не на неналежному оформленні вказаного державного акту.

Окрім цього, твердження суду першої інстанції про те, що з чорно-білої копії державного акту на право постійного користування землею неможливо встановити, що до зазначеного акту вносились зміни, та чи дійсно було незаконно внесені відомості шляхом докреслення ще одної ділянки, оскільки нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю, не відповідають об`єктивним обставинам справи.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р., при підготовці до засвідчення вірності копій документів і виписок з них нотаріус зобов`язаний особисто звірити з оригіналом документа копію чи виписку з документа, вірність яких він засвідчує.

Нотаріуси засвідчують вірність копій документів, виданих юридичними особами, за умови, що ці документи не суперечать закону, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом (п.п.2 і 3 Глави 7 розділу ІІ вказаного Порядку)

Отже, при засвідченні копії державного акту на право постійного користування землею нотаріус підтверджує відповідність засвідченої копії оригіналу документа.

Стосовно порушення прав та інтересів позивача спірною перевіркою колегія суддів керується наступним.

Згідно фактичних обставин справи спірні правовідносини стосуються перевірки дій посадових осіб відділу земельних ресурсів в Іршавському районі під час внесення відомостей про надання у постійне користування земельної ділянки площею 0,39 га позивачу.

Також позивач не залучалася і не повідомлялася про проведення цієї перевірки, їй не скеровувався примірник складеного Акта перевірки, оскільки спірна перевірка стосувалась дій посадових осіб, які вносили відомості у правовстановлюючі документи на землю.

Таким чином, позивач не є учасником вказаних правовідносин, складеним актом перевірки не встановлено вчинення нею будь-яких порушень.

Факт використання акта перевірки як доказу в іншій справі не призводить до зміни статусу в розглядуваних правовідносинах, а оцінка останньому буде надана судом під час розгляду відповідного господарського спору за позовом Хустської місцевої прокуратури Закарпатської обл. в інтересах Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської обл. до ФОП ОСОБА_1 , третя особа ГУ Держгеокадастру у Закарпатській обл., про визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації права користування (а.с.14-17).

Обґрунтуванням наведеного висновку слугує наступне.

За приписами ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Отож, процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження правових актів індивідуальної дії позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.

Звертаючись до суду з позовом щодо законності правового акту суб`єкта владних повноважень індивідуального характеру позивач також повинен пояснити, які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень.

Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно позивача.

Оскаржувані дії відповідача стосуються проведення перевірки, за результати якої складено Акт перевірки.

Аналіз змісту спірних правовідносин дає підстави для висновку, що акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства не є правовим документом, який установлює відповідальність для позивача, та відповідно не є актом індивідуальної дії у розумінні п.19 ч.1 ст.4 КАС України.

При цьому дії службової особи щодо складання такого акту та включення до нього певних висновків не породжують обов`язкових юридичних наслідків, що не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача.

Висновки акту перевірки можуть бути підтверджені чи спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акту.

Відсутність у позивача прав та/або обов`язків у зв`язку з проведенням перевірки та складенням акту перевірки не породжує у такої особи і права на захист.

Таким чином, позивачем достатньо не обґрунтовано, які саме її права та інтереси є порушеними у зв`язку із вищевказаними діями відповідача, що у свою чергу, не породжує у такої особи права на захист.

Наведені обставини у своїй сукупності є визначальними при вирішенні наведеного спору, через що решта доводів сторін не носить принципового характеру.

Оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінюючи в сукупності наведене, враховуючи непідтвердження в судовому засіданні обставин, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви слід покласти на позивача; сума сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до невірного вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській обл. задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.03.2019р. в адміністративній справі № 260/1124/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській обл. про визнання протиправними дій щодо проведення перевірки і складання акту перевірки, - відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню Поп Марії Василівні; суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
О. І. Довга

Дата складення повного судового рішення: 05.06.2019р.