Справа № 280/1519/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року Справа № 280/1519/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Вельможко Анни Ігорівни (вул. Яценка, буд. 4-а, офіс 42, м. Запоріжжя, 69005), до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (вул. Запорізького козацтва, буд. 25-а, м.Запоріжжя, 69076) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ), в особі представника - адвоката Вельможко Анни Ігорівни, до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач або Правобережне ОУПФУ м.Запоріжжя), в якій позивач просить: рішення відповідача від 24.01.2019 №26/р про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» скасувати; зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період роботи з 20.03.2000 по 03.01.2001 до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, у зв`язку із чим призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18.11.2018.

Крім того, просить стягнути на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати по справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Правобережного ОУПФУ м.Запоріжжя від 24.01.2019 за №26/р йому було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю в нього, на думку відповідача, необхідного пільгового стажу за Списком № 1, а саме 10 років. Відповідач, відмовляючи в призначенні пенсії, не зарахував до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 20.03.2000 по 03.01.2001. Однак те, що в зазначений період позивач працював та виконував роботи за Списком №1 підтверджується записами в його трудовій книжці та довідкою АТ «Запорізький завод феросплавів» № 204 від 01.11.2018. Щодо відсутності у вказаний період на підприємстві атестації робочого місця позивача, то листом Управління соціального захисту населення Запорізької облдержадміністрації від 09.06.2000 № 02-347 визнано можливим використання результатів атестації робочих місць 1995 року до закінчення роботи по наступній атестації, про що зазначено в довідці № 204 від 01.11.2018. Зазначає, що первинна атестація робочого місця позивача за Списком № 1 була проведена згідно із наказом від 20.03.1995 року №73а. Наступна атестація робочого місця позивача була проведена згідно із наказом від 04.01.2001 року №2. Вважає, що якщо чергова атестація була проведена з порушенням строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 11.04.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/1519/19. Судове засідання призначено на 07.05.2019 о 09:45 без виклику сторін.

Відповідач позов не визнав, надіслав до суду відзив (вх.№17245 від 26.04.2019) в якому зазначив, що до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992. Рішенням від 24.01.2019 №26/р позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком по Списку №1, оскільки за період з 20.03.2000 по 03.01.2001 на АТ «Запорізький завод феросплавів» атестація робочих місць не проводилася, тому відсутні підстави для зарахування вказаного періоду до пільгового стажу позивача. Без урахування вказаного періоду пільговий стаж позивача становить лише 9 років 8 місяців 5 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком по Списку №1 в 50 років. Вважає, що спірне рішення винесено законно та обґрунтовано, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, 15.01.2019 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до об`єднаного управління з особистою заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 15).

До заяви позивачем були додані наступні документи: паспорт, ідентифікаційний код, трудова книжка, військовий квиток, довідки про пільговий характер роботи. Вказані обставини підтверджуються розпискою - повідомленням (а.с. 16).

Загальний страховий стаж позивача, станом на 22.01.2019, становить 34 роки 4 місяці 15 днів, що підтверджується розрахунком стажу, копію якого додано до позову (а.с. 19). Між сторонами відсутній спір щодо розміру загального страхового стажу.

Для підтвердження пільгового стажу позивачем, зокрема, надано довідку АТ «Запорізький завод феросплавів» № 204 від 01.11.2018, відповідно до якої в період з 22.03.1999 по 30.01.2008 позивач працював в ливарному цеху №3 електрогазозварником. Підстава для видачі вказаної довідки - особиста справа, штатний розклад, технологічний процес, платіжні відомості, ЄТКД результати атестації робочих місць на підприємстві - наказ № 73А від 20.03.1995, наказ № 2 від 04.01.2001, наказ № 132 від 30.05.2005, наказ № 261 від 27.09.2010.

Проте, рішенням відповідача від 24.01.2019 року №26/р позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності 10 років пільгового стажу по Списку №1. (а.с. 13-14).

Із змісту рішення від 24.01.2019 року №26/р та наданої копії розрахунку стажу позивача вбачається, що до пільгового стажу по Списку № 1 позивачу зараховано періоди роботи з 22.03.1999 по 19.03.2000 та з 04.01.2001 по 30.01.2008.

Відповідачем не було враховано до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 період роботи з 20.03.2000 по 03.01.2001 із посиланням на відсутність на цей період діючих наказів про атестацію робочих місць (перерви у проведеннях атестації робочих місць більше п`ятирічного періоду).

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи спір по суті, суд керується наступним.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV зі змінами та доповненнями (далі - Закон №1058) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У відповідності до вищенаведеної норми для призначення пенсії за віком на пільгових умовах необхідно мати вік не менше - 50 років та страховий стаж не менше 25 років, з них не менше 10 років на роботах за Списком №1.

Позивач досяг 50-річного віку 17.11.2018, що підтверджується копією його паспорту серії НОМЕР_1 (а.с. 9-10). Загальний трудовий стаж позивача складає більше 34 років, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11-12) та розрахунком стажу (а.с. 18-19). Проти досягнення позивачем 50-річного віку та наявності загального трудового стажу більше 25 років відповідач не заперечує.

Також відповідач не заперечує, що в період з 22.03.1999 по 30.01.2008 позивач працював на АТ «Запорізький завод феросплавів» на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1.

Зі спірного рішення від 24.01.2019 №26/р вбачається, що до стажу роботи за Списком №1, відповідачем не враховано період роботи позивача на АТ «Запорізький завод феросплавів» з 20.03.2000 по 03.01.2001.

Отже, спірним є період роботи позивача з 20.03.2000 по 03.01.2001 у АТ «Запорізький завод феросплавів» за професією електрогазозварника, яка передбачена Списком №1, розділ III, підрозділ 2 «а», код 1030200а-1753а, Постанови КМУ від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 №36.

Щодо не включення до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду з 20.03.2000 по 03.01.2001 суд зазначає наступне.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст. 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, відомості про наявність у позивача стажу роботи за п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058, в першу чергу, підтверджуються записами в трудовій книжці, і лише за відсутності таких записів - відповідними довідками з місця роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Також, згідно із пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442, та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Відповідно до пункту 4. Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до Роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2000 року №205 в окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Працівник не несе відповідальність за своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці, а отже до нього не повинні застосовуватись негативні наслідки пов`язані з несвоєчасною атестацією робочого місця.

Зазначена позиція викладена Верховним Судом, у постанові від 23 січня 2018 року в справі №732/2003/14, у постанові від 18 вересня 2018 року по справі №345/3301/17, у постанові від 23 жовтня 2018 року в справі №348/1079/17, постанові від 01 листопада 2018 року №455/1053/16-а та у постанові від 05 березня 2019 року по справі №679/774/16-а.

Також судом встановлено, що оформлення пільгових пенсій (видача довідок на підтвердження пільгового стажу) працівникам АТ «Запорізький завод феросплавів» (до завершення на підприємстві процесу атестації робочих місць) проводилось на підставі дозволу Управління соціального захисту населення Запорізької ОДА від 09.06.2000 № 02-347 (а.с. 19).

Пільговий стаж позивача за вказаний період підтверджується довідкою АТ «Запорізький завод феросплавів» від 01.11.2018 №204, у якій міститься посилання на лист від 09.06.2000 № 02-347 (а.с. 17).

Листом Управління соціального захисту населення Запорізької облдержадміністрації від 09.06.2000 № 02-347 визнано можливим використання результатів атестації робочих місць 1995 року до закінчення роботи по наступній атестації (а.с. 19).

При цьому первинна атестація робочого місця позивача за Списком № 1 була проведена згідно із наказом від 20.03.1995 №73а, про що зазначено в довідці АТ «Запорізький завод феросплавів» №204 від 01.11.2018.

Наступна атестація робочого місця позивача була проведена згідно із наказом від 04.01.2001 №2, про що також вказано у вищезазначеній довідці.

Отже, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Вказана позиція викладена Верховним Судом, у постанові від 23 січня 2018 року в справі №732/2003/14, у постанові від 18 вересня 2018 року по справі №345/3301/17, у постанові від 23 жовтня 2018 року в справі №348/1079/17, постанові від 01 листопада 2018 року №455/1053/16-а та у постанові від 05 березня 2019 року по справі №679/774/16-а, в яких Верховний Суд зокрема зазначив, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Отже пільговий стаж з 20.03.2000 по 03.01.2001 також мав бути зарахований за Списком № 1, відповідно до наказу від 20.03.1995 року №73а про атестацію робочих місць.

З зазначених обставин справи вбачається, що перебування позивача на посаді передбаченій Списком №1 у період з 20.03.2000 по 03.01.2001 підтверджується належними доказами, що свідчить про необхідність врахування вказаного періоду роботи до пільгового стажу роботи по Списку №1.

В зв`язку з тим, що підтверджується перебування позивача на особливо шкідливих і особливо важких умовах праці за Списком №1 в періоди його роботи з 20.03.2000 по 03.01.2001, то рішення відповідача від 01.03.2019 №2 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги позивача зобов`язати відповідача призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18.11.2019, то суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Призначення, нарахування (перерахування) та виплата пенсії відносить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо розрахунку стажу та призначення пенсії.

Таким чином, належним способом захисту буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, з урахуванням висновків суду.

Частиною 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже в даному випадку суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Вельможко Анни Ігорівни (АДРЕСА_3 ) до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (вул. Запорізького козацтва, буд. 25-а, м.Запоріжжя, 69076) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 24.01.2019 №26/р про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (вул. Запорізького козацтва, буд. 25-а, м.Запоріжжя, 69076; ) зарахувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2; адреса: АДРЕСА_1 ) періоди його роботи з 20.03.2000 по 03.01.2001 до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1.

Зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (вул. Запорізького козацтва, буд. 25-а, м.Запоріжжя, 69076; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (вул. Запорізького козацтва, буд. 25-а, м.Запоріжжя, 69076; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль