Справа № 2а-6127/11/2670
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2011-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

за результатами розгляду справи у порядку письмового провадження

місто Київ

18 липня 2011 року № 2а-6127/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Блажівської Н. Є., суддів Добрянської Я.І. та Головань О.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

За позовом ТОВ «Телемережі України»
до Національної комісії з питань регулювання зв`язку України
провизнання незаконним та нечинним рішення
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ТОВ «Телемережі України»(надалі -також «Позивач») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії з питань регулювання зв`язку України (надалі -також «Відповідач») про визнання незаконним та нечинним з моменту прийняття рішення Національної комісії з питань регулювання зв`язку України № 8 від 13 січня 2011 року, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 7 лютого 2011 року за № 157/18895 «Про затвердження Змін до Положення про надання висновків щодо електромагнітної сумісності та дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів», затвердженого рішенням НКРЗ від 12 серпня 2005 року № 46, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 серпня 2005 року за № 963/11243.

18 липня 2011 року представником ТОВ «Телемережі України`та представником Національної комісії з питань регулювання зв`язку України подані клопотання про розгляд адміністративної справи без участі уповноважених представників в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що представниками сторін подані клопотання про розгляд справи без участі їх представників, на підставі вимог частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва розглядає справу в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги ТОВ «Телемережі України`мотивовано тим, що рішення Національної комісії з питань регулювання зв`язку України № 8 від 13 січня 2011 року «Про затвердження Змін до Положення про надання висновків щодо електромагнітної сумісності та дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів»(надалі також -«оскаржуване рішення»), є протиправним, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про радіочастотний ресурс України».

На думку Позивача, оскаржуваним рішенням Відповідача неправомірно зобов`язано будь-якого власника (володільця) або орендаря РЕЗ мовлення (незалежно від того є він користувачем РЧР, чи ні) отримувати висновок щодо ЕМС РЕЗ мовлення та дозвіл на експлуатацію РЕЗ мовлення. Суб`єкти господарювання -оператори телекомунікацій, які можуть бути власниками РЕЗ мовлення, не мають права розповсюджувати телерадіопрограми, а лише можуть надавати послуги з технічного обслуговування мереж ефірного телерадіомовлення відповідно до ліцензій НКРЗ і не являються користувачами РЧР, виділеного для телерадіомовлення.

Крім того, в позовній заяві Позивач посилається на те, що на підставі статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв`язку з тим, що нормативно-правовий акт, який вже раніше було визнано нечинним Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2010 року по справі № 10/198 містить аналогічні норми, що й пункт 1 оскаржуваного рішення Відповідача, факт незаконності норм спірного нормативно-правового акту, на думку Позивача, є встановленим та доказуванню не підлягає.

Відповідачем -Національною комісією з питань регулювання зв`язку України, -подано письмові заперечення на позов, в яких Відповідач проти позову заперечує та просить відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Зокрема, представник Відповідача посилається на те, що зміст оскаржуваного рішення є законним, оскільки повністю відповідає положенням Закону України «Про радіочастотний ресурс України».

Крім того, в письмових запереченнях Відповідач посилається на те, що схвалений рішенням від 25 листопада 2010 року № 533 проект Змін № 8 Відповідач направляв на погодження до Антимонопольного комітету України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Національної ради з питань телебачення та радіомовлення, Міністерства юстиції України (щодо відповідності положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини). Пропозицій чи зауважень від вищезазначених державних органів щодо Змін № 8 не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень визначено статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:

1) законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

В обґрунтування того, що Позивач є суб`єктом правовідносин, в яких застосовується оскаржуваний нормативно-правовий акт, Позивачем до позовної зави додано копію Довідки АА № 035190/765 з ЄДРПОУ, в якій зазначено види зв`язку, які здійснюються ТОВ «Телемережі України».

За таких обставин, Судом встановлено, що Позивач є суб`єктом правовідносин, в яких застосовується Рішення Національної комісії з питань регулювання зв`язку України від 13 січня 2011 року № 8 «Про затвердження Змін до Положення про надання висновків щодо електромагнітної сумісності та дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів».

Рішенням Національної комісії з питань регулювання зв`язку України від 13 січня 2011 року № 8 затверджено Зміни до Положення про надання висновків щодо електромагнітної сумісності та дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів, затвердженого рішенням Національної комісії з питань регулювання зв`язку України від 12 серпня 2005 року № 46.

Зокрема, відповідно до пункту 1 Рішення від 13 січня 2011 року № 8 -розділ 1 Положення про надання висновків щодо електромагнітної сумісності та дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів після пункту 1.4 доповнено новим пунктом 1.5 такого змісту:

«1.5. Висновок щодо ЕМС РЕЗ мовлення та дозвіл на експлуатацію РЕЗ мовлення отримує:

1.5.1. На РЕЗ аналогового ефірного теле- або радіомовлення:

телерадіоорганізація, яка є власником (володільцем) або орендарем РЕЗ мовлення і має ліцензію на мовлення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення;

суб`єкт господарювання, який є власником (володільцем) або орендарем РЕЗ мовлення і планує його експлуатацію на підставі договору з телерадіоорганізацією щодо розповсюдження нею програм телебачення або радіомовлення.

1.5.2. На РЕЗ мовлення ефірної багатоканальної телемережі -оператор телекомунікацій (оператор багатоканальної телемережі), який є власником (володільцем) або орендарем РЕЗ мовлення».

На думку Позивача, Рішення Національної комісії з питань регулювання зв`язку України від 13 січня 2011 року № 8 «Про затвердження Змін до Положення про надання висновків щодо електромагнітної сумісності та дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів`є незаконним, а тому підлягає визнанню нечинним.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному аналізі всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як випливає зі змісту оскаржуваного рішення Відповідача, пунктом 1 встановлено правило, відповідно до якого висновок щодо ЕМС РЕЗ мовлення та дозвіл на експлуатацію РЕЗ мовлення отримує:

- На РЕЗ аналогового ефірного теле- або радіомовлення:

телерадіоорганізація, яка є власником (володільцем) або орендарем РЕЗ мовлення і має ліцензію на мовлення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення;

суб`єкт господарювання, який є власником (володільцем) або орендарем РЕЗ мовлення і планує його експлуатацію на підставі договору з телерадіоорганізацією щодо розповсюдження нею програм телебачення або радіомовлення.

- На РЕЗ мовлення ефірної багатоканальної телемережі -оператор телекомунікацій (оператор багатоканальної телемережі), який є власником (володільцем) або орендарем РЕЗ мовлення

Правову основу користування радіочастотним ресурсом України, повноваження держави щодо умов користування радіочастотним ресурсом України, права, обов`язки і відповідальність органів державної влади, що здійснюють управління і регулювання в цій сфері, та фізичних і юридичних осіб, які користуються та/або мають намір користуватися радіочастотним ресурсом України, визначено Законом України «Про радіочастотний ресурс України»(надалі -також «Закон»).

Статтею 12 Закону визначено, що користування радіочастотним ресурсом України підлягає державному регулюванню. Органом регулювання у сфері користування радіочастотним ресурсом України є Національна комісія з питань регулювання зв`язку (НКРЗ), яка утворюється відповідно до Закону України «Про телекомунікації».

Повноваження НКРЗ щодо регулювання у сфері користування радіочастотним ресурсом України визначено статтею 14 Закону.

НКРЗ здійснює свої повноваження у смугах радіочастот загального користування (частина 1 статті 14 Закону).

Повноваженнями НКРЗ щодо регулювання у сфері користування радіочастотним ресурсом України є, зокрема, ліцензування у сфері користування радіочастотним ресурсом України відповідно до цього Закону; розробка та затвердження нормативно-правових актів (правил, положень, норм) щодо регулювання у сфері користування радіочастотним ресурсом України; подання пропозицій ЦОВЗ та участь у розробці Національної таблиці розподілу смуг радіочастот України та Плану використання радіочастотного ресурсу України відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону висновок щодо електромагнітної сумісності (далі -висновок) -технічний висновок щодо можливості застосування конкретного радіоелектронного засобу у визначених умовах; дозвіл на експлуатацію радіоелектронного засобу або випромінювального пристрою (далі -дозвіл на експлуатацію) -це документ, який засвідчує право власника конкретного радіоелектронного засобу або випромінювального пристрою на його експлуатацію протягом визначеного терміну в певних умовах.

Порядок надання висновку щодо електромагнітної сумісності врегульовано статтею 41 Закону.

Так, висновок щодо електромагнітної сумісності у смугах частот загального користування надається УДЦР на платній основі у порядку, визначеному НКРЗ. Висновок щодо електромагнітної сумісності у смугах частот спеціального користування надає Генеральний штаб Збройних Сил України. Затверджені ЦОВЗ методики розрахунків електромагнітної сумісності є обов`язковими для Генерального штабу Збройних Сил України та УДЦР (частина 1 статті 41 Закону).

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону висновок дає право на встановлення, монтаж конкретних радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв з визначеними умовами.

Суб`єкт господарювання, який має намір експлуатувати радіоелектронні засоби або випромінювальні пристрої, особисто або через уповноважений ним орган чи особу або рекомендованим листом з описом вкладення звертається до УДЦР із заявою про видачу висновку за встановленою НКРЗ формою (частина 3 статті 41 Закону).

Статтею 42 Закону визначено порядок отримання дозволів на експлуатацію.

Так, користувачі радіочастотного ресурсу України повинні отримувати дозволи на експлуатацію відповідних радіоелектронних засобів та/або випромінювальних пристроїв, крім засобів та пристроїв, використання яких здійснюється на бездозвільній основі відповідно до цього Закону. Дозволи на експлуатацію у смугах загального користування видаються на бланках, зразки яких затверджуються НКРЗ і які є захищеними документами суворої звітності. Дозволи на експлуатацію у смугах радіочастот загального користування видає УДЦР на платній основі у порядку, встановленому НКРЗ. Дозволи на експлуатацію у смугах радіочастот спеціального користування видає Генеральний штаб Збройних Сил України.

Згідно з частиною 5 статті 42 Закону юридична та/або фізична особа, яка має намір здійснювати експлуатацію радіоелектронних засобів та/або випромінювальних пристроїв, особисто, через уповноважений ним орган чи особу або рекомендованим листом з описом вкладення звертається до УДЦР. Форма заяви встановлюється НКРЗ.

Визначення поняття «користувач радіочастотного ресурсу`міститься в статті 1 Закону, відповідно до якого користувач радіочастотного ресурсу -це юридична або фізична особа, діяльність якої безпосередньо пов`язана з користуванням радіочастотним ресурсом відповідно до законодавства.

Користування радіочастотним ресурсом -діяльність, пов`язана із застосуванням радіоелектронних засобів та/або випромінювальних пристроїв, що випромінюють електромагнітну енергію в навколишній простір у межах радіочастотного ресурсу (стаття 1 Закону).

Категорії користувачів радіочастотного ресурсу України визначено статтею 5 Закону.

Користувачі радіочастотного ресурсу України залежно від напрямів його використання поділяються на спеціальні і загальні (частина 1 статті 5 Закону).

Частиною 2 статті 5 Закону визначено, що до спеціальних користувачів радіочастотного ресурсу України відносяться підрозділи і організації Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства з надзвичайних ситуацій України та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони, Державного департаменту з питань виконання покарань, Державної податкової адміністрації України (у частині застосування радіоелектронних засобів податковою міліцією), якщо їх діяльність пов`язана з використанням радіоелектронних засобів виключно для виконання функціональних обов`язків і за умови їх фінансування виключно за рахунок Державного бюджету України, а також центрального органу виконавчої влади в галузі транспорту в частині застосування радіоелектронних засобів об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України та забезпечення польотів і в частині застосування радіоелектронних засобів Державною спеціальною службою транспорту.

До загальних користувачів радіочастотного ресурсу України відносяться користувачі, які не внесені до переліку, визначеного частиною другою цієї статті. Загальні користувачі радіочастотного ресурсу України поділяються на такі групи:

1) суб`єкти господарювання, які користуються радіочастотним ресурсом України для надання телекомунікаційних послуг, за винятком розповсюдження телерадіопрограм;

2) суб`єкти господарювання, які здійснюють розповсюдження телерадіопрограм із застосуванням власних або орендованих радіоелектронних засобів;

3) технологічні користувачі і радіоаматори -юридичні чи фізичні особи, які користуються радіочастотним ресурсом України без надання телекомунікаційних послуг.

Таким чином, Закон України «Про радіочастотний ресурс України», як вірно зазначає Позивач, оперує поняттям «користувач радіочастотного ресурсу», однак, Суд звертає увагу на те, що в статті 5 даного Закону мітиться класифікація користувачів радіочастотного ресурсу (суб`єкти господарювання, які користуються радіочастотним ресурсом України для надання телекомунікаційних послуг, за винятком розповсюдження телерадіопрограм; суб`єкти господарювання, які здійснюють розповсюдження телерадіопрограм із застосуванням власних або орендованих радіоелектронних засобів; технологічні користувачі і радіоаматори -юридичні чи фізичні особи, які користуються радіочастотним ресурсом України без надання телекомунікаційних послуг).

Крім того, згідно з статтею 1 Закону дозвіл на експлуатацію радіоелектронного засобу або випромінювального пристрою (далі -дозвіл на експлуатацію) -це документ, який засвідчує право власника конкретного радіоелектронного засобу або випромінювального пристрою на його експлуатацію протягом визначеного терміну в певних умовах.

В той же час, оскаржуваним Рішенням Відповідача висновок щодо ЕМС РЕЗ мовлення та дозвіл на експлуатацію РЕЗ мовлення зобов`язано отримувати:

- На РЕЗ аналогового ефірного теле- або радіомовлення:

телерадіоорганізацію, яка є власником (володільцем) або орендарем РЕЗ мовлення і має ліцензію на мовлення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення;

суб`єкта господарювання, який є власником (володільцем) або орендарем РЕЗ мовлення і планує його експлуатацію на підставі договору з телерадіоорганізацією щодо розповсюдження нею програм телебачення або радіомовлення.

- На РЕЗ мовлення ефірної багатоканальної телемережі -оператор телекомунікацій (оператор багатоканальної телемережі), який є власником (володільцем) або орендарем РЕЗ мовлення.

Як встановлено статтею 30 Закону, користування радіочастотним ресурсом України здійснюється на підставі:

1) ліцензій на користування радіочастотним ресурсом України та дозволів на експлуатацію -суб`єктами господарювання, які користуються радіочастотним ресурсом України для надання телекомунікаційних послуг;

2) ліцензій на мовлення, виданих Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, та дозволів на експлуатацію -суб`єктами господарювання, які користуються радіочастотним ресурсом України для розповсюдження телерадіопрограм телерадіоорганізаціями;

3) дозволів на експлуатацію -спеціальними користувачами, технологічними користувачами та радіоаматорами.

Враховуючи положення вищевказаних правових норм, Суд звертає увагу на безпідставність доводів Позивача про те, що оскаржуваним рішенням Відповідача зобов`язано будь-якого власника (володільця) або орендаря РЕЗ мовлення (незалежно від того є він користувачем РЧР, чи ні) отримувати висновок щодо ЕМС РЕЗ мовлення та дозвіл на експлуатацію РЕЗ мовлення, оскільки правовий аналіз змісту пункту 1 оскаржуваного рішення Відповідача свідчить про те, що висновок щодо ЕМС РЕЗ мовлення та дозвіл на експлуатацію РЕЗ мовлення зобов`язано отримувати лише тих суб`єктів, як мають ліцензію на мовлення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (тобто здійснюють відповідну діяльність, пов`язану з користуванням радіочастотним ресурсом), та суб`єктів, які планують експлуатацію РЕЗ мовлення.

Суб`єктів, які є власниками (володільцями) або орендарями РЕЗ мовлення, однак не є користувачами РЧР, до вищевказаного переліку, затвердженого оскаржуваним рішенням Відповідача, не віднесено.

Іншими словами, обов`язок отримати відповідний висновок та дозвіл обумовлено фактом здійснення (планування здійснення) відповідної діяльності, пов`язаної з використанням радіочастотного ресурсу.

Таким чином, оскаржуваний пункт 1 рішення Відповідача повністю узгоджується з частиною 4 статті 5 Закону.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що частиною 2 та 3 статті 39 Закону України «Про телебачення і радіомовлення`визначено, що для розповсюдження телерадіопрограм та передач у багатоканальній телемережі суб`єкти господарювання повинні отримати відповідну ліцензію Національної ради. Право на розповсюдження телерадіопрограм у багатоканальних телемережах мають виключно:

а) телерадіоорганізації, що отримали ліцензії на мовлення з використанням ресурсу багатоканальної телемережі відповідно до вимог статті 23 цього Закону;

б) суб`єкти господарювання, яким Національна рада видала ліцензію провайдера програмної послуги.

Згідно з частиною 5 статті 39 Закону України «Про телебачення і радіомовлення`провайдери програмної послуги використовують багатоканальну телемережу на підставі ліцензії провайдера програмної послуги та відповідної угоди з оператором багатоканальної телемережі.

Аналіз вищевказаних правових норм свідчить про те, що користувачем радіочастотного ресурсу України, який здійснює розповсюдження телерадіопрограм у ефірній багатоканальній телемережі є оператор телекомунікацій, який може не мати жодних договірних взаємовідносин з телеорганізаціями, телепрограми яких розповсюджуються у ефірній багатоканальній телемережі.

Стосовно посилання Позивача на преюдиційність Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2010 року у справі № 10/198 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Телемережі України`до Національної комісії з питань регулювання зв`язку України, третя особа -Міністерство юстиції України, про скасування рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як випливає зі змісту Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2010 року, висновок суду апеляційної інстанції про нечинність рішення Національної комісії з питань регулювання зв`язку України від 7 грудня 2007 року № 1018 та рішення від 10 червня 2008 року № 1061 грунтується на тому, що станом на 7 грудня 2007 року, коли було проведено засідання Національної комісії з питань регулювання зв`язку України, на якому прийнято спірне рішення № 1018, діяла ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову від 5 листопада 2007 року у справі № 10/158 та була обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і полягала виконанню на всій території України, згідно з частиною 2 статті 14, частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, згідно з висновком суду апеляційної інстанції, рішення від 7 грудня 2007 року № 1018 та рішення від 10 червня 2008 року № 1061 були прийняті нелегітимним складом Національної комісії з питань регулювання зв`язку України, призначеним Кабінетом Міністрів України, а тому дані рішення є протиправними і підлягають визнанню їх нечинними.

Висновку по суті змісту оскаржуваних у справі № 10/198 рішень Національної комісії з питань регулювання зв`язку України (зміст яких є аналогічним змісту рішення, яке оскаржується в даній адміністративній справі, але були прийняті в інший період та з іншими реквізитами), постанова суду апеляційної інстанції не містить.

Суд акцентує увагу на те, що у справі № 10/198 підставою для скасування оскаржуваних рішень було порушення процедури їх прийняття.

В той же час, в даній адміністративній справі в обґрунтування позовних вимог та незаконності оскаржуваного рішення Відповідача Позивач посилається саме на невідповідність його положень вимогам нормативно-правового акту вищої юридичної сили по суті, а не на порушення процедури його прийняття (що було підставою скасування аналогічних за змістом рішень в адміністративній справі № 10/198).

Таким чином, обставини, встановлені в Постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2010 року, не є преюдиційними для цілей даної адміністративної справи.

Необґрунтованими є також посилання представника Позивача в заяві від 18 липня 2011 року на те, що на сторінці 3 Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2010 року міститься висновок апеляційного суду про незаконність оскаржуваних рішень по суті, оскільки, як вже було зазначено, такого висновку судове рішення суду апеляційної інстанції не містить.

До того ж, Суд окремо акцентує увагу на те, що позовна заява Позивача містить лише пояснення щодо визнання нечинним пункту 1 оскаржуваного рішення (зміст якого, на думку Позивача, є незаконним), однак в резолютивній частині позову ТОВ «Телемережі України`просить визнати нечинним з моменту прийняття рішення Національної комісії з питань регулювання зв`язку України № 8 від 13 січня 2011 року «Про затвердження Змін до Положення про надання висновків щодо електромагнітної сумісності та дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів»повністю, в той же час, пояснень щодо незаконності інших пунктів оскаржуваного рішення, окрім пункту 1, позов не містить.

За таких обставин, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки твердження Позивача спростовуються положеннями чинного законодавства і матеріалами справи.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими, та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 99, 100, 122, 128, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 171, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В

В задоволенні адміністративного позову -відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуюча Суддя Н. Є. Блажівська

Судді Я. І. Добрянська

О.В.Головань