Справа № 200/517/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року справа №200/517/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року (повне судове рішення складено 01 квітня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/517/19-а (суддя в І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Управління) про визнання незаконним рішення від 25 травня 2018 року та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він знаходиться на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком за Списком № 2 з 05 квітня 2018 року. Рішенням відповідача від 25 травня 2018 року йому було відмовлено у врахування при призначенні пенсії за віком за довідками про заробітну плату № 16 від 15 березня 2017 року, виданої ЗАТ «ВБО «РусГазБуд», у зв`язку із не зазначенням у довідці по батькові. Також відповідач не врахував надані позивачем довідки про заробітну плату без прийняття відповідного рішення та обґрунтування неприйняття довідок про дохід, з якого сплачено страхові внески за три попередні роки перед відповідним зверненням. На думку позивача, нормами законодавства встановлено загальну максимальну величину заробітної плати, яка враховується в цілях обчислення пенсії, проте норми спеціального закону не містять жодних приписів щодо виключення з розміру заробітної плати районних коефіцієнтів чи північних надбавок.

З наведених підстав просив суд:

- визнати незаконними рішення Управління від 25 травня 2018 року про відмову у врахуванні при призначенні пенсії за віком довідок про заробітну плату, а також дії відповідача щодо неврахування при призначенні пенсії наданих довідок про доходи;

- зобов`язати відповідача врахувати при призначенні пенсії за віком з 09 квітня 2018 року довідки про заробітну плату №16 від 15 березня 2017 року, видану ЗАТ ВБО «РусГазБуд», № 03/385, № 03/386, № 03/387, № 03/388 від 02 квітня 2018 року, видані ТОВ «Регіонбуд», а також довідки № 18/209 від 12 лютого 2013 року ТОВ «Сибкомплектмонтаж», № 75 від 07 червня 2018 року AT «ЕнергоГазБуд», № 03/676 від 06 червня 2012 року ТОВ «Регіонбуд» та № 066 від 14 квітня 2015 року ЗАТ ВБО «РусГазБуд».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року позовні вимоги задоволені частково. Зобов`язано Управління розглянути та прийняти рішення стосовно поданих позивачем довідок від 12.02.2013 № 18/209 ВАТ «Сибкомплектмонтаж», від 07.06.2018 № 75 AT «ЭнергоГазСтрой» та від 06.06.2018 № 03/676 ТОВ «Регионстрой», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та повідомити позивача про прийняте рішення. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт наголошує, що висновок місцевого суду щодо нетотожності понять страхового та трудового стажу є хибним, оскільки спору стосовно зарахування стажу між сторонами немає, а є спір про не зарахування заробітку, який вказаний у довідках. Зазначає, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; стаж набутий на території однієї з цих двох держав, та заробіток отриманий пенсіонерам визнається іншою державою. При зверненні до Управління були надані всі необхідні документи, проте відповідачем було безпідставно не враховано данні відповідних довідок про заробітну плату.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, яка ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2019 року була повернута.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 13 квітня 2018 року звернувся до Костянтинівського об`єднаного управління ПФУ Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 115 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

При зверненні позивачем надані довідки про заробітну плату та трудовий стаж:

- від 15.03.2017 № 16 за період роботи в ЗАТ «Виробничо-будівельне об`єднання «Русгазстрой» з квітня 2013 року по квітень 2015 року (а.с.15);

- від 02.04.2018 № 03/385, № 03/386, № 03/387, № 03/388 за період роботи в ТОВ «Регионстрой» з червня 2015 року по грудень 2015 року, з лютого 2016 року по грудень 2016 року, з серпня 2017 року по жовтень 2017 року, з січня 2018 року по лютий 2018 року (а.с.16-20);

- від 12.02.2013 № 18/209 за період роботи в ВАТ «Сибкомплектмонтаж» з травня 2000 року по лютий 2013 року (а.с.20);

- від 14 квітня 2015 № 066 за період роботи у ЗАТ ВБО «РусГазБуд» з квітня 2013 року до березня 2015 року (а.с.23);

- від 07.06.2018 № 75 за період роботи в AT «ЭнергоГазСтрой» за період роботи з квітня 2013 року по квітень 2015 року (а.с.21);

- від 06.06.2018 № 03/676 за період роботи в ТОВ «Регионстрой» з червня 2015 року по березень 2018 року (а.с.22).

Відповідно до протоколу призначення пенсії, позивачу призначена пенсія за віком з 09.04.2018 до 12.04.2018 та з 13.04.2018 року - довічно з розрахунку повного страхового стажу 40 років 1 місяць 25 днів (а.с.25).

Також відповідачем прийнято рішення від 25.05.2018 про неврахування довідки про заробітну плату від 15.03.2017 № 16 у зв`язку з тим, що в довідці зазначено не повністю ПІБ заявника (відсутнє по батькові) та відсутній підпис керівника підприємства, а також про неврахування довідок про заробітну плату від 02.04.2018 № 03/385, 03/388, 03/386, 03/387 до надання акту зустрічної перевірки (а.с.10).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Рішення місцевого суду оскаржено лише позивачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення відповідачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині незадоволених позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається зі змісту судового рішення, яке оскаржується, з позовних вимог у цій справі не випливає, на захист якого саме права чи інтересу позивача він заявлений. Тобто, які саме небажані для позивача наслідки настали через дії чи бездіяльність відповідача. Адже позивачем не вказано, чи він вважає неправильним розрахунок стажу для призначення пенсії, чи то розмір заробітної плати при її розрахунку. У судовому засіданні позивач пояснив, що відповідачем зарахований до стажу період його роботи на підприємствах Російської Федерації, але не врахований його заробіток на цих підприємствах.

Також, у позовній заяві зазначено про відсутність законодавчих підстав для виключення з розміру заробітної плати районних коефіцієнтів чи північних надбавок, хоча такі надбавки відсутні в довідках, на врахуванні яких наполягає позивач.

З такими мотивами місцевого суду погоджується колегія суддів та зазначає, що з огляду на зміст заявленого позову та статті 9 КАС України, якою закріплені змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, керуючись принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі, необхідно дослідити правомірність дії чи бездіяльності відповідача у спірних відносинах.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Судом встановлено, що відповідачем призначено позивачу пенсію за віком відповідно до вказаної норми (а.с.25).

Спірним у справі є неврахування відповідачем довідок з відомостями про періоди роботи та доходи позивача. Крім того, у позовній заяві зазначено про відсутність підстав для виключення з розміру заробітної плати районних коефіцієнтів чи північних надбавок, з приводу чого суд зазначає про таке.

Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (далі - Угода від 13 березня 1992 року) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

При цьому, метою Угоди від 13 березня 1992 року є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У випадку, якщо в державах-учасниках Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Тобто, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав N01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Статтею 3 Угоди від 13 березня 1993 року також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі , починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.

Відповідно до положень статті 14 Федерального закону Російської Федерації «Про трудові пенсії в Російській Федерації» від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості особам, які проживають в районах Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостях, збільшується на відповідний районний коефіцієнт, який встановлюється Урядом Російської Федерації залежно від району (місцевості) проживання, на весь період проживання зазначених осіб у цих районах (місцевостях). При переїзді громадян на нове місце проживання в інші райони Крайньої Півночі і прирівняні до них місцевості, в яких встановлено інші районні коефіцієнти, фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається з урахуванням розміру районного коефіцієнта за новим місцем проживання.

При виїзді громадян за межі районів Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостей на нове місце проживання фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається відповідно до пунктів 2 - 5 цієї статті (тобто без урахування районного коефіцієнта).

Таким чином, врахування розмірів районного коефіцієнта чи північних надбавок в складі заробітку при обчислені пенсії позивача, який проживає та якому призначено пенсію на території України, є неправомірним.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 червня 2018 року у справі №345/3172/17.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цій же постанові Верховний Суд зазначив про те, що відповідно до ст. 66 від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ Закону України «Про пенсійне забезпечення», який введений в дію з 1 січня 1992 року, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно зі статтею 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Наведеними Законами регулюються питання включення заробітку за період страхового стажу, що є відмінним від трудового. Спірний період роботи позивача не є страховим у розумінні Закону № 1058-IV, оскільки набутий не на території України і внески сплачувалися не до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування України.

Таким чином, з системного аналізу змісту Угоди від 13 березня 1992 року та норм Закону № 1058-IV, з урахуванням вищезазначених висновків Верховного Суду у справі № 345/3172/17, випливає висновок про те, що поняття трудовий стаж в розумінні Угоди від 13 березня 1992 року та страховий стаж в розумінні Закону № 1058-IV не є тотожними поняттями.

Відповідно за змістом Угоди від 13 березня 1992 року до трудового стажу підлягає включенню заробіток за такий період при обчисленні пенсії.

Проте, за приписами ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Згідно з вимогами статті 41 Закону № 1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Таким чином, Законом № 1058-IV запроваджено інший, ніж передбачено Угодою від 13 березня 1992 року, порядок зарахування заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, виходячи зі страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. При цьому, таке нормативне визначення доходу, який враховується для обчислення пенсії, не має ознак колізії відносно норм Угоди від 13 березня 1992 року, яка має статус міжнародного договору, оскільки вказаною Угодою від 13 березня 1992 року не було врегульоване питання запровадження у майбутньому однією з держав-учасників інших, ніж трудовий стаж, критеріїв зарахування заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії.

Зазначені обставини можуть впливати на тривалість трудового стажу позивача при розрахунку пенсії, отже, на підставі викладеного колегія суддів погоджує висновок місцевого суду, що надані позивачем довідки про роботу після 1 липня 2000 року в підприємствах, розташованих на території Російської Федерації, мають юридичне значення для призначення пенсії лише в частині визначення трудового стажу працівника, проте, не мають юридичного значення для визначення заробітної плати (доходу) при обчисленні розміру пенсії, оскільки вказаний у цих довідках час роботи не підпадає під поняття страхового стажу, за період якого сплачувалися страхові внески.

Стосовно вимог про врахування довідки від 15.03.2017 № 16 за період роботи в ЗАТ «Виробничо-будівельне об`єднання «Русгазстрой» без зазначення по батькові працівника суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 28 Цивільного кодексу України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям.

Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

З боку позивача суду не надано підстав для відходу від вказаної норми за законом або звичаєм національної меншини.

Аналогічне порушення встановлено судом у довідці від 14 квітня 2015 року № 066 про роботу у ЗАТ ВБО «РусГазБуд» за період з квітня 2013 року до березня 2015 року.

До речі, в останній довідці містяться підписи не лише головного бухгалтера цього підприємства, а ще й керівника, чого немає в довідці від 15.03.2017 № 16, що обґрунтовано відповідачем зазначено як недолік такої довідки.

Отже, відмова органу Пенсійного фонду України у прийнятті для розрахунку заробітку (стажу) довідок, які не містять повного зазначення імені працівника та відсутності підпису керівника, не може вважатися протиправною, оскільки ґрунтується на вимогах закону. До того ж, позивач не позбавлений можливості отримати за місцем своєї попередньої роботи довідки, які б не містили вказані порушення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків, відтак, позовні вимоги про зобов`язання відповідача врахувати довідки про роботу від 15.03.2017 № 16 ЗАТ «Виробничо-будівельне об`єднання «Русгазстрой» та від 14 квітня 2015 року №066 ЗАТ ВБО «РусГазБуд» задоволенню не підлягають.

Стосовно доводів апелянта про необґрунтованість врахування судом запиту Управління для перевірки довідок від 07 грудня 2018 року, як належного доказу.

Відповідачем направлений запит до відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменської області про прохання провести перевірку достовірності сум заробітної плати, відображених у довідках від 02.04.2018 № 03/385, 03/386, 03/387, 03/388, виданих ТОВ «Регионстрой» та про витребування довідки про заробітну плату з квітня 2013 року по квітень 2015 року за період роботи в ЗАТ «Виробничо-будівельне об`єднання «РусГазСтрой».

З матеріалів справи встановлено, що рішенням відповідача від 25.05.2018 вказані довідки невраховані до надання акту зустрічної перевірки.

За твердженням відповідача на даний момент відповідь не отримано.

Підпунктом 1 пункту 1 статті 64 Закону № 1058-IV передбачено право виконавчої дирекції Пенсійного фонду та її територіальних органів отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності відомості, пов`язані з нарахуванням. обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України.

За змістом пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846), орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, організацій незалежно від форм власності, фізичних осіб дооформлення і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, дії відповідача стосовно направлення запиту та перевірки інформації, поданої для призначення пенсії, прямо передбачені спеціальним законом та належать до компетенції відповідача. При цьому, зазначені довідки від 02.04.2018 видані не офіційним органом влади іноземної держави, а її господарюючим суб`єктом, який знаходиться поза межами юрисдикції відповідних органів України, через що відповідач може мати обґрунтовані сумніви щодо відповідності змісту таких довідок та вживати передбачені законом заходи щодо їх перевірки.

Крім того, зі змісту рішення відповідача від 25.05.2018 стосовно вказаних довідок від 02.04.2018 випливає, що це рішення не є остаточним та залежить від отриманої інформації на запит відповідача. Строк отримання такої інформації залежить не від органу Пенсійного фонду України, а від уповноважених органів Російської Федерації.

Відтак, в цій частині судом не встановлено протиправності дій чи рішень відповідача, які б мали наслідками порушення прав, свобод чи інтересів позивача, через що позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги щодо направлення відповідного запиту до органу Пенсійного фонду РФ із запізненням не можуть бути підставою для скасування рішення відповідача та задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правомірність власних дій, які є предметом спору у наведеній частині заявлених вимог.

Колегія суддів, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме зобов`язання Управління розглянути та прийняти рішення стосовно поданих позивачем довідок від 12.02.2013 № 18/209 ВАТ «Сибкомплектмонтаж», від 07.06.2018 № 75 AT «ЭнергоГазСтрой» та від 06.06.2018 № 03/676 ТОВ «Регионстрой», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та повідомити позивача про прийняте рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що місцевим судом правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року у справі № 200/517/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 04 червня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

І. В. Геращенко