Справа № 1.380.2019.000495
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.000495
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2019 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючої-судді Мричко Н.І.,
за участі секретаря судового засідання Кулик С.В.,
представника відповідача Добровольської Ю.Р.,
третьої особи Магдяка А.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними і скасування протоколу та наказу, зобов`язання утриматися від вчинення дій та зобов`язати вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі ГУ ДФС у Львівські області, Відповідач) враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 04.03.2019 (вх. № 7223) з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати протокол конкурсної комісії Головного управління ДФС у Львівській області про визначення переможця за результатами конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії Б, а саме на посаду начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції, оголошеного наказом Головного управління ДФС у Львівській області від 19.11.2018 № 6791 Про оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби в Головному управлінні ДФС у Львівській області;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Львівській області Про прийняття на роботу від 11.02.2019 № 68-О;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Львівській області утриматись від вчинення дій щодо призначення ОСОБА_2 на вакантну посаду державної служби категорії Б начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції, який відбувся 12-13 грудня 2018 року;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Львівській області вчинити дії щодо повторного проведення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби категорії Б - начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції.
Ухвалою від 01.02.2019 заяву представника позивача адвоката Синявської Н.В. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання утриматися від вчинення дій повернуто заявнику без розгляду.
Згідно з ухвалою судді від 05.02.2019 вказану позовну заяву залишено без руху.
06.02.2019 на адресу суду надійшла заява за підписом представника позивача у справі адвоката Синявська Н.В. (вх. № 4259) згідно з якою, вимоги ухвали суду від 05.02.2019 позивачем виконано.
08.02.2019 позивач повторно подав заяву про забезпечення позову.
Ухвалою від 11.02.2019 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою судді від 11.02.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
04.03.2019 Відповідач подав відзив на позовну заяву від 01.03.2019 № 59/10-1004 (арк. справи 58-64).
04.03.2019 Відповідач подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (арк. справи 69-73).
04.03.2019 суд, керуючись частиною 2 статті 49 КАС України, постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, згідно з якою до участі у справі залучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , Третя особа).
14.03.2019 Позивач подав заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (арк. справи 85-88).
14.03.2019 Позивач подав відповідь на відзив (арк. справи 103-107).
15.03.2019 Відповідач подав заперечення щодо заяви про збільшення позовних вимог (арк. справи 111-122).
04.04.2019 Третя особа подав заперечення на позовну заяву (арк. справи 178-182).
22.04.2019 Представник Позивача подала відповідь на заперечення Третьої особи (арк. справи 187-197).
23.04.2019 Відповідач подав клопотання, у якому зазначив про відсутність обставин для розгляду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (далі 198).
При обґрунтуванні позову Позивач стверджує, що проведення конкурсу на заміщення вакантної посади державної служби категорії Б начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції, проведено із порушення чинного законодавства. Позивач наголосив, що конкурсною комісією порушено ряд пунктів Порядку проведення конкурсу на заняття посад державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 246. Крім того, звернув увагу суду на те, що під час проведення 1-го та 2-го етапів в приміщенні перебувала невідома особа. Наголосив на короткостроковому перебуванні на співбесіді особи, яка стала переможцем конкурсу. Також зазначив, що ОСОБА_3 , яка кандидат на посаду начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДФС у Львівській області подав декларацію лише 14.01.2019 за 2018 рік, а не після оголошення результатів конкурсу (18.12.2018) та за звітний період 2017 рік, як передбачено вимогами чинного законодавства про що свідчать офіційні роздруківки із сайту Національного агентства з питань запобігання та протидії корупції. Враховуючи наведені порушення, Позивач вважає результати конкурсу та прийняті за його результатами рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Відповідач подав суду відзив на позовну заяву (арк. справи 58-64), в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Зазначив, що конкурс проведено із дотриманням норм передбачених Законом України Про державну службу, постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 246 Про затвердження Порядку проведення конкурсу на заняття посад державної служби. Щодо твердження Позивача про те, що у приміщенні, де проводилося тестування, крім членів комісії та кандидатів була присутня невідома особа чоловічої статі, відповідач наголосив, що з метою запобігання та виявлення ризиків під час проходження тестування та написання ситуаційних завдань у приміщенні був присутнім працівник відділу оперативного забезпечення безпеки ДФС України.
Щодо твердження Позивача про те, що результати тестування роздруковані в іншому приміщенні, Відповідач наголосив, що пункт 34 Порядку № 246 не визначає вимоги щодо місця і способу друку звіту за результатами тестування. Також Відповідач наголосив, що після закінчення тестування у приміщенні приймальні ГУ ДФС у Львівській області (кімната 432) у присутності кандидата Журавльова Д.С., секретаря, представника підрозділу IT головного державного інспектора відділу телекомунікацій, технічної підтримки, адміністраторів безпеки та адміністрування служби управління інформаційних технологій, було роздруковано звіт тестування ОСОБА_1 , який ним власноручно було підписано.
Щодо твердження Позивача про те, що йому надавалося лише ситуаційне завдання та листки для їх розв`язання без надання бланку для заповнення кандидатом персональних даних, Відповідач наголосив, що Позивачу надавалося два конверти, що спростовує твердження ОСОБА_1 .
Щодо твердження Позивача про те, що після проведення 2 го етапу конкурсу, який відбувся 12.12.2018 його не було повідомлено про результати, а він про них дізнався під час телефонної розмови з начальником Відповідач зазначив, що відповідно до абзацу 3 пункту 49 Порядку № 246, результати розв`язання ситуаційних завдань і допущення/недопущення до наступного етапу конкурсу служба управління персоналом наступного державного органу в якому проводився конкурс, повідомляє кандидата в порядку, передбаченому абзацом 5 пункту 17 Порядку № 246, відповідно до якого повідомлення може здійснюватися одним і доступних способів, обраних кандидатом, зокрема, у письмовій формі, засобами електронного чи телефонного зв`язку.
Щодо твердження Позивача про те, щодо короткотривалого перебування на співбесіді ОСОБА_2 , Відповідач вважає вказане твердження суб`єктивним, адже Порядком проведення конкурсу не передбачено часових рамок проведення співбесіди з кандидатами на посаду.
Щодо твердження Позивача про невчасне внесення до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на здійснення функцій держави або місцевого самоврядування, Відповідач вказав наступне. Згідно із Роз`ясненням Національного агентства України з питань державної служби № 40-р/з від 26.10.2017 при поданні особою, яка бажає взяти участь у конкурсі, в установленому порядку до конкурсної комісії декларації, до уваги береться лише звітний період, за який така декларація подається, як того вимагає Закон без урахування типу поданої декларації. Відповідач наголосив, що 15.08.2018 ОСОБА_2 подавав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що охоплює попередній рік. Відповідно до роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби № 40-р/з від 26.10.2017 абзацом другим частини 5 статті 25 Закону України Про запобігання корупції встановлено обов`язок переможця конкурсу перед призначенням на посаду подати декларацію за минулий рік. Відповідач зазначив, що ОСОБА_2 подавав декларацію 14.01.2019, як кандидат на посаду особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, а також 09.02.2019 щорічну декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік.
Щодо визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Львівській області при прийнятті на роботу від 11.02.2019 № 68-о, представник Відповідача наголосив, що підставою для винесення вказаного наказу була заява ОСОБА_2 та протокол конкурсної комісії ГУ ДФС у Львівській області від 12-13 грудня 2018 № 26. Крім того, було враховано інформацію, отриману в межах проведення спецперевірки, згідно з якою, відсутні перешкоди для ОСОБА_4 у занятті посади, яка передбачає відповідальність або особливе становище особи.
Підсумовуючи наведене, Відповідача вважає, що конкурс проведено із дотриманням норм передбачених Законом України Про державну службу, постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 246 Про затвердження Порядку проведення конкурсу на заняття посад державної служби, що вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Третя особа ОСОБА_2 проти позовних вимог заперечив. Подав письмові заперечення (арк. справи 178-182). Зазначив, що про оголошення конкурсу довідався на офіційному сайті ГУ ДФС у Львівській області. З метою участі у вказаному конкурсі подав необхідні документи. Про результати конкурсу, який проводився 12-13 грудня 2018 року дізнався на офіційному сайті ГУ ДФС у Львівській області 17.12.2018. У результатах зазначалося, що переможцем конкурсу є ОСОБА_2 з результатом 17,25 балів, другим за результатом конкурсу є ОСОБА_1 з результатом 15,25 балів. Вважає безпідставними твердження Позивача про порушення Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 246. Наголосив, що вказаним порядком не визначено часових рамок проведення співбесіди з конкурсантами.
Щодо доводі Позивача по несвоєчасне подання декларації третьою особою, зазначив, що будь який тип раніше поданої декларації може бути використаний особою, яка бажає взяти участь у конкурсі, при поданні до конкурсної комісії відповідних документів, якщо такою декларацією охоплено попередній звітний період. Щодо твердження Позивача про перебування інших осіб у приміщенні, де проводився конкурс, зазначив, що під час проведення тестування в приміщенні перебував старший оперуповноважений з ОВС ОСОБА_5 , а на етапі розв`язання ситуаційних завдань старший оперуповноважений з ОВС Бородюк М.В. Враховуючи наведене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник Відповідача щодо позовних вимог заперечила. Просила відмовити у задоволенні позову повністю.
Третя особа проти позовних вимог заперечив повністю. Просив у задоволенні таких відмовити.
Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 12-13 грудня 2018 року у ГУ ДФС у Львівській області проводився конкурс на заміщення вакантних посад державної служби категорії Б, а саме на посаду начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДФС у Львівській області.
За результатами конкурсу, переможцем визначений ОСОБА_2 з результатом 17,25 балів, другим за результатом конкурсу, визначений ОСОБА_1 з результатом 15,25 балів.
ОСОБА_1 не погоджуючись із результатами конкурсу скерував на адресу голови Національного агентства з питань державної служби України скаргу від 21.12.2018, у якій вказав зауваження до процедури проведення конкурсу та просив скасувати результати вказаного конкурсу та провести повторний. Копію вказаної скарги адресував ГУ ДФС у Львівській області.
Крім того, ОСОБА_1 скерував на адресу голови Національного агентства з питань державної служби України скаргу від 21.01.2019, у якій вказав про невчасне оприлюднення в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування декларації ОСОБА_2 Копію вказаної скарги адресував Міжрегіональному управлінню Нацдержслужби у Львівській та Закарпатській областях.
Згідно з довідкою за результатами позапланової виїзної перевірки ГУ ДФС у Львівській області на предмет дотримання вимог Закону України Про державну службу, інших нормативно правових актів у сфері державної служби та прав державних службовців, з
метою перевірки фактів, викладених у скарзі ОСОБА_1 від 25.01.2019 встановлено порушення абзацу з пункту 49 Порядку, оскільки ОСОБА_1 не повідомлено про результати ситуаційних завдань та допущено до співбесіди.
Водночас, Робоча група дійшла висновку, що дане порушення не могло вплинути на результат проведення конкурсу, оскільки усі кандидати, які успішно пройшли етап розв`язання ситуаційних завдань, взяли участь у співбесіді.
Не погоджуючись із результатами конкурсу, зокрема протоколом про визначення переможця за результатами конкурсу та наказом про призначення переможця конкурсу на посаду, Позивач звернувся з вказаних позовом до суду.
При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.
Принципи, правові та організаційні засади, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України Про державну службу.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України Про державну службу посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців.
Відповідно до частини 1 статті 21 вказаного Закону, вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.
Частиною 1 статті 22 Закону України Про державну службу встановлено, що з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття вакантної посади державної служби відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Процедура проведення конкурсу регулюється Главою 2 Закону України Про державну службу та Порядком проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 246 (далі Порядок № 246).
Пунктом 3 Порядку № 246 визначено принципи проведення конкурсу, зокрема серед іншого конкурс проводиться з дотриманням принципів забезпечення рівного доступу, законності, прозорості, ефективного і справедливого процесу відбору.
Виходячи з положень частини 2 статі 23 Закону України Про державну службу, абзацу другого пункту 5 Порядку № 246 рішення про оголошення конкурсу на зайняття посади категорій Б приймає керівник державної служби.
Одночасно з цим, абзацом другим частини 1 статті 27 Закону України Про державну службу визначено, що конкурс на зайняття вакантної посади державної служби категорії Б у державному органі, юрисдикція якого поширюється на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя, проводить конкурсна комісія, утворена керівником державної служби державного органу вищого рівня.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 23 Закону України Про державну службу суб`єкт призначення або керівник державної служби забезпечує оприлюднення та передачу центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, наказу (розпорядження) про оголошення конкурсу та його умови в електронній формі не пізніше наступного робочого дня з дня підписання відповідного наказу (розпорядження).
Відповідно до частини 5 статті 23 Закону України Про державну службу визначено, що строк подання документів для участі в конкурсі не може становити менше 15 та більше 30 календарних днів з дня оприлюднення інформації про проведення конкурсу.
Результати конкурсу оприлюднюються не пізніше 45 календарних днів з дня оприлюднення інформації про проведення такого конкурсу.
Одночасно з цим, частиною 3 вказаної вище статті Закону України Про державну службу визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, здійснює перевірку наказу (розпорядження) про оголошення конкурсу та його умови на відповідність вимогам законодавства з питань державної служби і в разі відсутності зауважень узагальнює подану інформацію та не пізніше наступного робочого дня з дня їх надходження розміщує її на своєму офіційному веб-сайті.
У разі невідповідності наказу (розпорядження) про оголошення конкурсу та його умови вимогам законодавства з питань державної служби центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження наказу (розпорядження) повідомляє про це відповідному суб`єкту призначення або керівнику державної служби для приведення його у відповідність із законодавством.
Аналогічні положення також викладені в Порядку № 246.
На підставі викладеного та виходячи з положень підпункту 2 пункту 10 Порядку № 246 оголошення про проведення конкурсу на зайняття посади за категорією Б оприлюднюється на Єдиному порталі вакансій державної служби Національного агентства України з питань державної служби (далі НАДС), офіційному веб-сайті НАДС та офіційному веб-сайті державного органу, в якому проводиться конкурс.
Перелік документів, які подаються особою для участі у конкурсі, визначений статтею 25 Закону України Про державну службу.
Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України Про державну службу особа, яка бажає взяти участь у конкурсі, подає в установленому порядку до конкурсної комісії такі документи: 1) копію паспорта громадянина України; 2) письмову заяву про участь у конкурсі із зазначенням основних мотивів щодо зайняття посади державної служби, до якої додається резюме у довільній формі; 3) письмову заяву, в якій повідомляє, що до неї не застосовуються заборони, визначені частиною 3 або 4 статті 1 Закону України Про очищення влади, та надає згоду на проходження перевірки та на оприлюднення відомостей
стосовно неї відповідно до зазначеного Закону; 4) копію (копії) документа (документів) про освіту; 5) посвідчення атестації щодо вільного володіння державною мовою; 6) заповнену особову картку встановленого зразка; 7) у разі проведення закритого конкурсу - інші документи для підтвердження відповідності умовам конкурсу; 8) декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
Одночасно з цим, пунктом 19 Порядку № 246 визначено, що такі документи подаються особою, яка виявила бажання взяти участь у конкурсі особисто, поштою або через Єдиний портал вакансій державної служби НАДС.
Особа, яка бажає взяти участь у конкурсі на зайняття вакантної посади державної служби категорії А або Б, також подає до конкурсної комісії заяву про відсутність заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України Про державну службу служба управління персоналом державного органу, в якому проводиться конкурс, проводить перевірку документів, поданих кандидатами, на відповідність встановленим законом вимогам та повідомляє кандидата про результати такої перевірки.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що кандидати, документи яких пройшли перевірку, передбачену частиною 1 цієї статті, проходять тестування відповідно до Порядку проведення конкурсу, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 3 вказаної статті кандидати, які пройшли тестування, передбачене частиною 2 цієї статті, проходять співбесіду та/або інші види оцінювання відповідно до Порядку проведення конкурсу.
Частиною 1 статті 28 Закону України Про державну службу передбачено, що рішення конкурсної комісії оформляється протоколом, який підписується присутніми на засіданні членами комісії, не пізніше ніж протягом трьох календарних днів після його проведення і зберігається в державному органі, в якому проводився конкурс, протягом п`яти років.
Відповідно до частини 2 цієї статті, інформація про переможця конкурсу оприлюднюється на офіційних веб-сайтах центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, та державного органу, в якому проводився конкурс, не пізніше наступного робочого дня після підписання протоколу засідання конкурсної комісії відповідно до Порядку проведення конкурсу.
Порядок призначення на посаду державної служби визначено статтею 31 Закону України Про державну службу.
Так, відповідно до частин 1 та 2 цієї статті, на посаду державної служби призначається переможець конкурсу.
Рішення про призначення на посади державної служби категорій Б та В приймає керівником державної служби.

Відповідно до частини 3 цієї статі рішення про призначення на посаду державної служби приймається після закінчення строку оскарження результатів конкурсу, а в разі оскарження результатів конкурсу - після прийняття рішення за скаргою суб`єктом розгляду скарги (органом, уповноваженим на розгляд скарги), але не пізніше 30 календарних днів після оприлюднення інформації про переможця конкурсу, якщо інше не передбачено законом. Таке рішення приймається на підставі протоколу засідання конкурсної комісії.

Згідно частини 4 статті 31 цього Закону, рішення про призначення або про відмову у призначенні на посаду державної служби приймається за результатами спеціальної перевірки відповідно до Закону України Про запобігання корупції та за результатами перевірки відповідно до Закону України Про очищення влади.

Щодо позовної вимоги визнати протиправним та скасувати протокол конкурсної комісії Головного управління ДФС у Львівській області про визначення переможця за результатами конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії Б, а саме на посаду начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції, оголошеного наказом Головного управління ДФС у Львівській області від 19.11.2018 № 6791 Про оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби в Головному управлінні ДФС у Львівській області, суд зазначає наступне.

Позивач при обґрунтуванні вказаної вимоги покликався на порушення Відповідачем процедури проведення конкурсу, зокрема, наголошував, що під час проведення 1-го та 2-го етапів у приміщенні перебували невідомі особи чоловічої статті, мета присутності яких невідома. Позивач зазначав, що такі особи не вказані у протоколі засідання конкурсної комісії.

Представник відповідача у судовому засіданні вказала, що відповідно до наказу ДФС № 742 від 02.10.2015, з метою запобігання та виявлення корупційних ризиків під час проведення конкурсу на заміщення вакантної посади у приміщенні, де проводився конкурс були присутні працівники поліції.

Так, під час проведення тестування в приміщенні був присутній старший оперуповноважений з ОВС ОСОБА_5 , а під час написання ситуаційних завдань старший оперуповноважений з ОВС Бородюк М.В.

Вказане підтвердив в судовому засіданні та у письмових поясненнях третя особа ОСОБА_2

Щодо відсутності фіксацій вказаних осіб у протоколі конкурсної комісії, суд зазначає, що вказані особи не входили до складу конкурсної комісії, відтак зазначення їх у протоколі не обов`язкове.

Щодо покликання Позивача на порушення вимог пункту 34 Порядку № 246, а саме роздрукування звіту тестування у іншому приміщенні, суд зазначає, що автоматичне визначення результатів тестування за допомогою програмного забезпечення не залежить від місця роздруку результатів. Крім того, положеннями вказаного пункту не визначено вимог до місця та способу роздрукування звіту.

Представник відповідача наголосив, що після завершення тестування у приміщенні приймальні ГУ ДФС у Львівській області (кімната 432) у присутності Журавльова Д.С., секретаря, представника підрозділу IT головного державного інспектора відділу телекомунікацій, технічної підтримки, адміністраторів безпеки та адміністрування служби управління інформаційних технологій було роздруковано звіт тестування ОСОБА_1 , який ним був власноручно підписаний.

Таким чином, суд відхиляє вказані твердження Позивача у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Щодо твердження Позивача про порушення абзацу 7 пункту 45 Порядку № 246, а саме надання ситуаційних завдань без бланку для заповнення кандидатом персональних даних, суд зазначає наступне.

Представник відповідача в судовому засіданні та у відзиві на позов наголосив, що адміністратором надавалося кандидатам два конверти.

Вказане підтвердив ОСОБА_2 , зазначивши, що під час розв`язання ситуаційних завдань надавалося два конверти, а саме ситуаційні завдання, листки для їх розв`язання та бланк для заповнення кандидатом персональних даних, згідно з Додатком 5 Порядку № 246.

Крім того, суд наголошує, що пункт 45 Порядку, на порушення якого наголошує Позивач, стосується розв`язання ситуаційних завдань кандидатами на зайняття посад категорії А, а Позивач брав участь і оскаржує результати конкурсу на заміщення посади категорії Б.

Щодо твердження Позивача про те, що після 2-го етапу, який відбувся 12.12.2018 його не повідомлялося про його результат, а про успішне проходження 2-го етапу він дізнався з телефонної розмови з начальником управління по роботі з персоналом, суд зазначає наступне.

Як уже зазначалося, відповідно до абзацу 3 пункту 49 Порядку № 246, результати розв`язання ситуаційних завдань і допущення/недопущення до наступного етапу конкурсу служба управління персоналом наступного державного органу в якому проводився конкурс, повідомляє кандидата в порядку, передбаченому абзацом 5 пункту 17 Порядку № 246.

Відповідно до абзацу 5 пункту 17 вказаного Порядку, зазначене повідомлення може здійснюватися одним із доступних способів, обраним кандидатом, зокрема у письмовій формі, засобами електронного чи телефонного зв`язку.

Інформація для кандидатів може бути додатково розміщена на офіційному веб-сайті державного органу, в якому проводиться конкурс.

Також суд наголошує, що вказане було предметом розгляду скарг ОСОБА_1 Відповідно до наданої довідки за результатами позапланової виїзної перевірки ГУ ДФС у Львівській області на предмет дотримання вимог Закону України Про державну службу, інших нормативно правових актів у сфері державної служби та прав державних службовців, з метою перевірки фактів, викладених у скарзі ОСОБА_1 від 25.01.2019 встановлено порушення абзацу з пункту 49 Порядку 246, оскільки ОСОБА_1 не повідомлено про результати ситуаційних завдань та допущено до співбесіди.

Водночас, у довідці зазначено висновок про те, що дане порушення не могло вплинути на результат проведення конкурсу, оскільки усі кандидати, які успішно пройшли етап розв`язання ситуаційних завдань, взяли участь у співбесіді.

У зв`язку з цим, суд відхиляє вказані твердження Позивача.

Щодо твердження Позивача про короткотривале перебування на співбесіді іншого кандидата, суд зазначає, що Порядок № 246 не регламентує часу перебування кандидатів на співбесіді.

Щодо твердження Позивача про невчасне подання ОСОБА_2 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 25 Закону України Про державну службу особа, яка бажає взяти участь у конкурсі, подає в установленому порядку до конкурсної комісії, зокрема, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Згідно із Роз`ясненням Національного агентства України з питань державної служби № 40-р/з від 26.10.2017 при поданні особою, яка бажає взяти участь у конкурсі, в установленому порядку до конкурсної комісії декларації, до уваги береться лише звітний період, за який така декларація подається, як того вимагає Закон без урахування типу поданої декларації. Враховуючи наведене, будь який тип раніше поданої декларації може бути використаний особою, яка бажає взяти участь у конкурсі, якщо такою декларацією охоплено необхідний звітний період.

Крім того, відповідно до цих роз`яснень абзацу другого частини 5 статті 25 Закону України Про запобігання корупції встановлено обов`язок переможця конкурсу перед призначенням на посаду подати декларацію за попередній рік.

З матеріалів справи вбачається, що 15.08.2018 ОСОБА_2 подавав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що охоплює 2017 рік, а 14.01.2019 подав декларацію як кандидат на посаду за 2018 рік. Крім того, 09.02.2019 ОСОБА_2 подав щорічну декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, як переможець конкурсу перед призначенням на посаду.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що вказані Позивачем на порушення Відповідачем процедури проведення конкурсу є необґрунтованими та не підтвердилися матеріалами справи.

У зв`язку з цим, жодних підстав для визнання протиправним та скасування протоколу конкурсної комісії ГУ ДФС у Львівській області про визначення переможця за результатами конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії Б, а саме на посаду начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції немає.

Таким чином, суд відмовляє Позивачу у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги Позивача визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Львівській області Про прийняття на роботу від 11.02.2019 № 68-О, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Верховний Суд України, аналізуючи положення КАС України в контексті права на оскарження актів суб`єктів владних повноважень, у постанові від 24.02.2015 (справа № 21-34а15) зазначив, що суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною.

В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Оскаржити нормативно нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

При цьому Верховний Суд вказав на те, що зі змісту регулювання, що міститься у КАС України також вбачається, що право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Право на захист це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регуляторного права лише в момент порушення чи оспорення останнього. Отже відсутність у будь кого прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення з адміністративним позовом.

Відповідна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України і у інших рішеннях, зокрема у рішеннях від 24.06.2014 (справа № 21-231а14), від 11.11.2015 (справа № 21-2926а15), від 19.05.2015 (справа № 21-169а14), від 08.09.2015 (справа № 21-1114а15), від 12.04.2017 (справа № 21-3830а16), від 28.02.2017 (справа № 21-3829а16).

Крім того, аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 14.03.2018 у справі № 9901/22/17, від 06.06.2018 у справі № 800/489/17.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ГУ ДФС у Львівській області від 11.02.2019 № 68-о Про прийняття на роботу відповідно до частини 1 статті 31 Закону України Про державну службу прийнято з 11.02.2019 ОСОБА_2 на посаду начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДФС у Львівській області, як такого, що пройшов за конкурсом.

Підставою для винесення наказу про призначення ОСОБА_2 була заява ОСОБА_2 та протокол конкурсної комісії ГУ ДФС у Львівській області від 12-13 грудня 2018 року № 26.

Судом встановлено, що прийняттю вказаного наказу передувало проведення перевірки, передбаченої Законом України Про очищення влади.

Згідно отриманих відповідей на запит ГУ ДФС у Львівській області, інформації, що перешкоджає зайняттю ОСОБА_2 посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком відповідно до статей 58 Закону України Про запобігання корупції не виявлено.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі Меньшакова проти України Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 року у справі Ашинґдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 щодо порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Індивідуальний акт це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи.

Оскільки ОСОБА_1 не є учасником (суб`єктом) правовідносин, які виникли із прийняттям оскарженого наказу, який є правовим актом ненормативного характеру (стосується призначення на посаду конкретних осіб), то і відповідно не породжує для позивача і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 9901/22/17.

Суд наголошує, що оскаржуваний наказ ГУ ДФС у Львівській області має персональний характер та є актом індивідуальної дії, оскільки породжує певні правові наслідки, впливає на права і свободи лише особи щодо якої такий винесений.

Таким чином, оскаржити цей наказ може лише особа, щодо якої він прийнятий, в даному випадку ОСОБА_2

Отже, враховуючи відсутність підстав для оскарження наказу ГУ ДФС у Львівській області Про прийняття на роботу від 11.02.2019 № 68-О особою, щодо якої наказ не породжує жодних прав та обов`язків та враховуючи відсутність порушень процедури при проведенні конкурсу, суд відмовляє Позивачу у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування протоколу конкурсної комісії та наказу Про прийняття на роботу від 11.02.2019 № 68-О, суд відмовляє у задоволенні решти позовних вимог, оскільки такі є взаємозалежними.

Таким чином, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За результатами розгляду справи, суд встановив безпідставність вказаних Позивачем порушень процедури проведення Відповідачем конкурсу на зайняття посаду начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції та відсутність підстав для оскарження Позивачем наказу про призначення на посаду третьої особи.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними і скасування протоколу та наказу, зобов`язання утриматися від вчинення дій та зобов`язати вчинити дії.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, судові витрати з Відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання утриматися від вчинення дій та зобов`язати вчинити дії, - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений та підписаний 04.06.2019.

Суддя Мричко Н.І.