Справа № 160/2890/19
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2019 року м. Дніпросправа № 160/2890/19
Суддя І інстанції Озерянська С.І.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Павлоградської міської організації профспілки працівників освіти і науки України

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Павлоградської міської організації профспілки працівників освіти і науки України до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Відділ освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Фінансове управління Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Павлоградська міська організація профспілки працівників освіти і науки України звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

- визнати протиправною бездіяльність Павлоградської міської ради, яка полягає у відсутності рішення про виділення додаткових асигнувань Павлоградському міському комітету профспілки працівників освіти і науки України на 2016-2020 роки у перерахуванні на її рахунковий рахунок за період з 01 лютого 2016 року по 07 вересня 2018 року грошових коштів на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу в розмірі 0,3 відсотка від фонду заробітної плати працівників освіти Відділу освіти Павлоградської міської ради відповідно до вимог статті 250 КЗпП України, статі 44 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та пункту 8.3.4. Угоди, укладеної та зареєстрованої між Відділом освіти Павлоградської міської ради та Павлоградським комітетом профспілки працівників освіти і науки України на 2016-2020 роки;

- зобов`язати Павлоградську міську раду прийняти рішення про виділення з 01 лютого 2016 року грошові кошти додаткових асигнувань на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, згідно до ст.250 КЗпП України, ст. 44 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та пункту 8.3.4. Угоди, укладеної між Відділом освіти Павлоградської міської ради та Павлоградським міським комітетом профспілки працівників освіти і науки України на 2016-2020 роки з розрахунку не менше ніж 0,3% від фонду оплати праці працівників освіти м. Павлограда, які є членами первинної профспілкової організації Павлоградського міського комітету профспілки працівників освіти і науки України в сумі 1291323,88 грн. Павлоградському міському комітету профспілки працівників освіти і науки України;

- зобов`язати Відділ освіти Павлоградської міської ради перерахувати з 01 лютого 2016 року додаткові асигнування на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, згідно до статті 250 КЗпП України, статі 44 Закону України «Про профспілки, їх права та гарантії діяльності», пункту 8.3.4. Угоди, укладеної між Відділом освіти Павлоградської міської ради та Павлоградським міським комітетом профспілки працівників освіти і науки України на 2016-2020 роки не менше ніж 0,3% від фонду оплати праці працівників освіти м. Павлограда в сумі 1291323, 88 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за адміністративним позовом Павлоградської міської організації профспілки працівників освіти і науки України. Роз`яснено позивачу, що вирішення даного спору здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Павлоградська міська організація профспілки працівників освіти і науки України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявлений спір стосується визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, а тому розгляду вказаного спору повинен здійснюватися в порядку адміністративного судочинства.

В письмових відзивах на апеляційну скаргу Павлоградська міська рада Дніпропетровської області та Відділ освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області просили відмовити у її задоволенні та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник Павлоградської міської ради та Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, а також представники Відділу освіти Павлоградської міської ради та Фінансового управління Павлоградської міської ради заперечували проти її задоволення, просили залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Павлоградська міська організація профспілки працівників освіти і науки України звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із цим позовом з метою захисту свого права на проведення культурно-масової, фізкультурної та оздоровчої роботу за рахунок отримання від роботодавця відрахувань, як це передбачено чинним трудовим законодавством.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, згідно зі ч. 1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи є передбачені нормами Кодексу адміністративного судочинства України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Водночас, з позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду стало не перерахування відповідальним органом грошових коштів на культурно - масову, фізкультурну та оздоровчу роботу в розмірі 0,3% відсотки від фонду заробітної плати працівників освіти Відділу освіти Павлоградської міської ради в порушення статті 250 КЗпП України, статі 44 Закону України «Про профспілки, їх права та гарантії діяльності», пункту 8.3.4. Угоди, укладеної між Відділом освіти Павлоградської міської ради та Павлоградським міським комітетом профспілки працівників освіти і науки України на 2016-2020 роки.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до положень ст. 243 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) відповідно до Конституції України та Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності громадяни України мають право на основі вільного волевиявлення без будь-якого дозволу створювати професійні спілки з метою представництва, здійснення і захисту своїх трудових та соціально-економічних прав та інтересів, вступати до них та виходити з них на умовах і в порядку, визначених їх статутами, брати участь у роботі професійних спілок.

Держава визнає професійні спілки повноважними представниками працівників і захисниками їх трудових, соціально-економічних прав та інтересів в органах державної влади та місцевого самоврядування, у відносинах з власником або уповноваженим ним органом, а також з іншими об`єднаннями громадян.

Статтею 244 КЗпП України визначено, що права професійних спілок, їх об`єднань визначаються Конституцією України, Законом України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності, цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 249 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти створенню належних умов для діяльності первинних профспілкових організацій, що діють на підприємстві, в установі, організації.

За наявності письмових заяв працівників, які є членами професійної спілки, власник або уповноважений ним орган щомісяця безоплатно утримує із заробітної плати та перераховує на рахунок професійної спілки членські профспілкові внески працівників відповідно до укладеного колективного договору чи окремої угоди в строки, визначені цим договором чи угодою. Власник або уповноважений ним орган не вправі затримувати перерахування зазначених коштів.

Спори, пов`язані з невиконанням власником або уповноваженим ним органом цих обов`язків, розглядаються у судовому порядку.

Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок визначені Законом України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності ( далі - Закон).

Положеннями статті 1 вказаного Закону визначено, що професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); роботодавець - власник підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності, галузевої належності або уповноважений ним орган (керівник) чи фізична особа, яка відповідно до законодавства використовує найману працю.

Професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки (ст.2 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності").

Дія цього Закону поширюється на діяльність профспілок, їх організацій, об`єднань профспілок, профспілкових органів і на профспілкових представників у межах їх повноважень, на роботодавців, їх об`єднання, а також на державні органи та органи місцевого самоврядування(ст. 3 Закону).

Статтею 7 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності передбачено, що членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в навчальному закладі.

Згідно з положеннями ст. 13-1 вказаного Закону, професійні спілки, їх об`єднання визнають організації роботодавців, їх об`єднання повноважними представниками роботодавців і захисниками їх законних прав і інтересів, сприяють їх діяльності.

Професійні спілки, їх об`єднання взаємодіють з організаціями роботодавців, їх об`єднаннями на принципах соціального діалогу.

Спори (конфлікти), які виникають між ними, вирішуються в порядку, передбаченому законом.

Професійним спілкам, їх об`єднанням забороняється втручатися у діяльність організацій роботодавців, їх об`єднань.

Згідно зі ст. 19 та ст. 26 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян.

У питаннях колективних інтересів працівників профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво та захист інтересів працівників незалежно від їх членства у профспілках.

У питаннях індивідуальних прав та інтересів своїх членів профспілки здійснюють представництво та захист у порядку, передбаченому законодавством та їх статутами.

Профспілки, їх об`єднання мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також міжнародних судових установ.

Представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства.

Профспілки, їх об`єднання мають право представляти інтереси працівників в органах, що розглядають індивідуальні трудові спори.

Профспілки, їх об`єднання мають право представляти інтереси працівників при вирішенні колективних трудових спорів (конфліктів) у порядку, встановленому законодавством. Представники профспілок беруть участь у діяльності примирних комісій, трудових арбітражів та інших органів, які розглядають колективний трудовий спір (конфлікт) .

У відповідності до положень ст. 42 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності роботодавець зобов`язаний сприяти створенню належних умов для діяльності профспілкових організацій, що діють на підприємстві, в установі або організації.

Надання для роботи виборного профспілкового органу та проведення зборів працівників приміщень з усім необхідним обладнанням, зв`язком, опаленням, освітленням, прибиранням, транспортом, охороною здійснюється роботодавцем у порядку, передбаченому колективним договором (угодою).

За наявності письмових заяв працівників, які є членами профспілки, роботодавець щомісячно і безоплатно утримує із заробітної плати та перераховує на рахунок профспілки членські профспілкові внески працівників відповідно до укладеного колективного договору чи окремої угоди в терміни, визначені цим договором. Роботодавець не має права затримувати перерахування зазначених коштів.

Спори, пов`язані з невиконанням роботодавцем цих обов`язків, розглядаються в судовому порядку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що взаємодія профспілкової організації з організацією - роботодавцем ґрунтується на трудових відносинах, які випливають із взаємовідносин членів профспілкової організації, які одночасно є працівниками організації - роботодавця із таким роботодавцем та профспілкою, а також із взаємодії профспілкової організації з роботодавцем щодо свого функціонування з метою захисту прав своїх членів.

Слід відмітити, що адміністративна справа є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. (п. 1., п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно п. 7 ч.1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

У контексті зазначених положень статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб`єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого суб`єкта, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватися суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору), то такий суб`єкт не знаходиться "при здійсненні управлінських функцій", та не має встановлених нормами КАС України необхідних ознак суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Спірні правовідносини, які виникли у даній справі не містять ознак публічності, оскільки гуртуються на трудових відносинах, а захист таких прав в силу приписів ч. 1 ст. 19 ЦПК України віднесений до компетенції місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що компетентним судом для вирішення спору, зазначеного в позовній заяві, є суд цивільної юрисдикції.

Так, розгляд даної справи в порядку адміністративного судочинства суперечить вимогам статті 19 КАС України, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21 грудня 2010 року ).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, для забезпечення ефективного розгляду даної справи судом, встановленим законом, суд першої інстанції в порядку п.1.ч.1 ст. 170 КАС України правомірно відмовив позивачу у відкритті провадження.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Павлоградської міської організації профспілки працівників освіти і науки України залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

В повному обсязі постанова складена 30 травня 2019 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник