Справа № 440/3712/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 р.Справа № 440/3712/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Лях О.П. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 26.12.18 року по справі № 440/3712/18

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (надалі - ПАТ "Банк Михайлівський") Волкова Олександра Юрійовича (надалі - відповідач, Уповноважена особа Волков О.Ю.), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (Надалі - ФГВФО), у якому просила суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський"; зобов`язати відповідача подати до ФГВФО додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок ФГВФО за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" рахунок № НОМЕР_1 на загальну суму у розмірі 60000,00 грн та надати до ФГВФО зміни і доповнення до Переліку для внесення даних до Загального реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення виплат вкладникам ПАТ "Банк Михайлівський".

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на протиправну бездіяльність відповідача в частині невключення інформації про вклад ОСОБА_1 у ПАТ "Банк Михайлівський" до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок ФГВФО.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича щодо невключення інформації про вкладника ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерного товариства "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича включити інформацію про вкладника ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ) до переліку рахунків вкладників, які дають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерного товариства "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 60000,00 грн (шістдесят тисяч гривень), та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доповнення до переліку рахунків вкладників. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт посилався на те, що кошти, що обліковувались на рахунку позивача, останній отримав на умовах Договору, та вони є сумою поверненої позики та процентів за користування нею, тобто вказані грошові кошти отримані позивачем на підставі договору позики. Вважає, що судом першої інстанції була недостатньо досліджена правова природа Договору, суд дійшов хибного висновку про те, що позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду у межах граничного розміру відшкодування, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 4452-VІ. Укладений Договір позики № 980-024-000203610 від 14.03.2016 є трьохстороннім, укладеними позивачем безпосередньо з ТОВ "ІРЦ", з участю Банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за такими договорами по своїй природі є вкладом згідно Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Закону № 4452-VI. Отже, гарантії Закону № 4452-VI, поширюються на ситуацію з позивачем.

Також, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано всі обставини справи, оскільки під час перевірки уповноваженою особою Фонду було виявлено, що ПАТ "Банк Михайлівський" порушено обмеження, що накладені Постановою НБУ №917 зі змінами внесеними Постановою №295, в частині проведення кредитних операцій, при відсутності права на укладення таких правочинів.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що14.03.16 між ОСОБА_1 (сторона 1) та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", через повіреного ПАТ "Банк Михайлівський" (сторона 2), укладений договір №980-024-000203610 "Суперкапітал", за умовами якого позивачем передано 20000,00 грн у власність ТОВ "ІРЦ" на строк до 13.06.16, під 32,3% річних за користування коштами, що складає 26% річних після утримання податку з таких процентів, при цьому, сторона 2 сплачує стороні 1 проценти у безготівковій формі на рахунок сторони 1 № НОМЕР_3 в ПАТ "Банк Михайлівський", та повертає кошти у безготівковій формі на рахунок сторони 1 НОМЕР_6 в ПАТ "Банк Михайлівський".

26.04.16 між ОСОБА_1 (сторона 1) та ТОВ "ІРЦ" (сторона 2) укладений договір №980-024-000228543 "Суперкапітал" (новий) (з виплатою процентів щомісячно), за умовами якого позивачем передано 20000,00 грн у власність ТОВ "ІРЦ" на строк до 26.07.16, під 32,3% річних за користування коштами, що складає 26 % річних після утримання податку з таких процентів, при цьому, сторона 2 сплачує стороні 1 проценти у безготівковій формі на рахунок сторони 1 № НОМЕР_3 в ПАТ "Банк Михайлівський", та повертає кошти у безготівковій формі на рахунок сторони 1 НОМЕР_6 в ПАТ "Банк Михайлівський".

Крім того, 26.04.16 між ОСОБА_1 (сторона 1) та ТОВ "ІРЦ" (сторона 2) укладений договір №980-024-000228534 "Суперкапітал" (новий) (з виплатою процентів щомісячно), за умовами якого позивачем передано 20000,00 грн у власність ТОВ "ІРЦ" на строк до 26.07.16, під 32,3% річних за користування коштами, що складає 26 % річних після утримання податку з таких процентів, при цьому, сторона 2 сплачує стороні 1 проценти у безготівковій формі на рахунок сторони 1 № НОМЕР_3 в ПАТ "Банк Михайлівський", та повертає кошти у безготівковій формі.

Наданою відповідачем випискою по особовим рахункам підтверджено, що ПАТ "Банк Михайлівський" на поточний рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_4 зараховані грошові кошти загалом у розмірі 60000,00 грн, призначення платежу: Повернення коштів згідно з договором №980-024-000228534 від 26.04.16; Повернення коштів згідно з договором №980-024-000203610 від 14.03.016; Повернення коштів згідно з договором №980-024-000228543 від 26.04.16.

На підставі рішення Національного банку України від 23.05.16 за №14/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.16 №812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23.05.16 по 22.06.16 включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський".

У подальшому, наказом від 01.06.16 №42/2 Уповноваженою особою затверджено висновки Комісії, викладені у Акті №2, за яким встановлено нікчемність правочинів (трансакції) з виконання 19.05.16 платіжних документів ТОВ "ІРЦ" з перерахування коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у загальному розмірі ,74 грн у відповідності до положень пунктів 7-9 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та на підставі частини першої статті 216 Цивільного кодексу України вирішено застосувати наслідки нікчемності правочинів до таких трансакцій.

Так, відповідно до витягу з Додатку 2 до Акта №2 від 01.06.16 наведені обставини стосуються і вкладів ОСОБА_1 у загальному розмірі 60696,22 грн.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.16 №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.16 №1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" з 13.07.16 по 12.07.18 та призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку строком на 2 роки з 13.07.16 по 12.07.18.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01.09.16 №1702 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" та делеговано всі повноваження ліквідатора банку з 05.09.16 Волкова О.Ю.

Листами від 23.01.17 вих. №№10063, 10064 Уповноважена особа Волков О.Ю. повідомив ОСОБА_1 про те, що переказ коштів у загальному розмірі 60000,00 грн є нікчемним, у зв`язку з чим відомості про позивача не підлягають включенню до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, вклад розміщено на рахунку у ПАТ "Банк Михайлівський" до запровадження тимчасової адміністрації, а тому ОСОБА_1 підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами урегульовано Законом України від 23.02.12 №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон №4452-VI).

Пунктами 3 та 4 частини першої статті 2 Закону №4452-VI визначено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною першою статті 3 Закону №4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

За приписами статті 27 Закону №4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону №4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За приписами частини третьої статті 38 Закону №4452-VI, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав: 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

19.11.16 набули чинності приписи пункту 15 Прикінцевих положень Закону №4452-VI (у редакції Закону України від 15.11.16 №1736-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг"), яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Абзацами чотирнадцятим, п`ятнадцятим підпункту 3 пункту 6 розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 9.08.12 №14 (у редакції рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 28.09.17 №4469, передбачено, що перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, формується за структурою, визначеною у додатку 7 до цього Положення, та не включає інформацію про вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону, а також про рахунки, здійснення банком операцій за якими обмежено. Протягом дії тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та/або доповнення до переліків.

Отже, підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище норм права викладені у постанові Верховного Суду від 13.12.18 у справі №804/2068/15.

Як свідчать письмові докази, на дату прийняття Правлінням Національного банку України постанови від 23.05.16 №14/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" на банківському рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_5 знаходились грошові кошти у розмірі 60000,00 грн, що надійшли на підставі договорів від 14.03.16 №980-024-000203610, від 26.04.16 №№ 980-024-000228543, 980-024- (а.с. 79).

З урахуванням наведених вище приписів пункту 15 Прикінцевих положень Закону №4452-VI, колегія суддів зауважує, що кошти, які надійшли від ТОВ "ІРЦ" на поточний рахунок позивача у ПАТ "Банк Михайлівський", у розумінні Закону №4452-VI є вкладом, а на позивача поширюються гарантії вкладників щодо відшкодування суми вкладу за рахунок Фонду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.18 у справі №826/1476/15 зазначила, що згідно з положеннями статей 37, 38 Закону №4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів /пункт 47/.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину /пункт 48/.

Таким чином, Уповноважена особа Фонду наділена розпорядчими повноваженнями реагування за наслідками перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

У той же час, суд звертає увагу, що таке право не є абсолютним, а кореспондує з обов`язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу.

Мотивуючи свої висновки про нікчемність правочинів, укладених позивачем з ПАТ "Банк Михайлівський" та ТОВ "ІРЦ", відповідач посилається на приписи пунктів 7-9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI.

Однак, уповноваженою особою не зазначено, яким чином переказ коштів, ініційований ТОВ "ІРЦ" на користь позивача, має відношення до підстав нікчемності, визначених законодавством. Відповідні доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а ґрунтуються виключно на припущеннях.

Крім того, колегія суддів зауважує, що метою пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI є недопущення зменшення активів банку або якості (ліквідності) таких активів на шкоду інших кредиторів, а також захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Зокрема, зі змісту даної норми вбачається, що вона поширює свою дію на випадки, коли саме банк уклав з одним із кредиторів договір; на підставі такого договору у останнього виникають переваги (пільги) стосовно інших кредиторів банку; умови цього договору передбачають перерахування банком коштів або передачу майна банком такому кредитору. Однак, у спірних відносинах позивачем не отримано жодних переваг від ПАТ "Банк Михайлівський", адже банк не здійснив жодного платежу на користь позивача, а лише отримав кошти як вклад у банку.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо нікчемності договору банківського вкладу, як такого, що мав на меті штучне створення умов для отримання коштів від Фонду, оскільки на час укладання договору та здійснення транзакцій, згідно його умов, сторони не знали та не могли знати про прийняття у майбутньому рішення про ліквідацію банку та введення у ньому тимчасової адміністрації.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про надання переваг, не встановлених законом, окремим кредиторам банку перед іншими кредиторами у зв`язку із зарахуванням грошових коштів на вкладні рахунки позивача з рахунку іншої особи, оскільки положення статті 1058 Цивільного кодексу України, статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", пункту 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, передбачають можливість зарахування коштів на вкладний рахунок фізичної особи іншими особами.

Щодо доводів апелянта про те, що спірна операція на рахунку позивача збільшила обсяг гарантованої Фондом суми грошових коштів, оскільки останній укладений у період дії обмежень, встановлених постановою Правління Національного банку України від 22.12.15 №917/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" із внесеними постановою від 27.04.16 №295/БТ змінами, а тому з укладенням такого договору було завдано шкоди державі, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею, а тому позивач не могла знати про встановлені для ПАТ "Банк Михайлівський" обмеження. Протилежного відповідачем не доведено.

Таким чином, постанова Правління Національного банку України від 22.12.15 №917/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" із внесеними постановою від 27.04.16 №295/БТ змінами стосується встановлених вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів.

Колегія суддів також зауважує, що Фонд або його уповноважена особа, за загальним правилом, не може посилатися на неправомірні або оспорювані дії працівників банку під час оформлення договірних відносин з клієнтами та виконання такими працівниками умов цих договорів для обґрунтування наявності підстав для застосування положень частини третьої статті 38 Закону №4452-VI. Такі неправомірні або оспорювані дії повинні доводитися в порядку, зокрема, кримінального провадження, рішення в якому відповідно до статті 78 КАС України є обов`язковими для адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять.

Згідно з частиною третьою статті 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Повернення ТОВ "ІРЦ" коштів на поточний рахунок позивача у ПАТ "Банк Михайлівський" здійснено 19.05.16, що підтверджено залученою до матеріалів справи випискою банку.

При цьому, Уповноважена особа Волков О.Ю. не заперечує, що на рахунок позивача надійшли кошти у загальному розмірі 60000,00 грн.

Тобто, вказана сума коштів на момент прийняття рішення про визнання банку неплатоспроможним перебувала на поточному рахунку позивача у ПАТ "Банк Михайлівський".

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, вклад розміщено на рахунку у ПАТ "Банк Михайлівський" до запровадження тимчасової адміністрації, а тому ОСОБА_1 підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена.

Враховуючи вищенаведене, зміст статті 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, так як гарантований конституційний принцип непорушності (приватної власності). Фізична особа (вкладник) є власником грошових коштів на рахунку, яким він володіє, і його право власності, в силу статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України, є непорушним.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі "Золотас проти Греції" стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Капітал Банк АД проти Болгарії" (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, № 68385/10 та № 71378/10).

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем в порушення вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не наведено правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО відповідно до приписів Закону №4452-VI.

Отже, позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, і неподання Уповноваженою особою Волковим О.Ю. інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії ПАТ "Банк Михайлівський" є протиправною бездіяльністю та дає підстави для зобов`язання відповідача подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок ФГВФО.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Колегія суддів зауважує, що спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги є обґрунтованими, одночасно суд першої інстанції вмотивовано дійшов висновку про обрання способу захисту прав позивача відмінного, від зазначеного безпосередньо у позовних вимогах, а саме шляхом зобов`язання відповідача включити інформацію про вкладника ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників, які дають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок ФГВФО у розмірі 60000,00 грн, та подати до ФГВФО доповнення до переліку рахунків вкладників.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року по справі № 440/3712/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 03.06.2019 року