Справа № 460/602/19
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2019 року м. Рівне №460/602/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ковальчук Г.М та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Жуковський О.В.,

відповідача: представник Дацюк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Захист-Сервіс"
доУправління Держпраці у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування припису та постанови, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Захист-Сервіс" (далі - позивач, ТОВ "Захід-Сервіс") до Управління Держпраці у Рівненській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив визнати протиправним та скасувати припис відповідача від 07.03.2019 про усунення виявлених порушень №РВ180/949/АВ/П; визнати протиправною та скасувати постанову від 28.03.2019 №РВ 180/949/000081/ТД-ФС про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що оскаржувані рішення є протиправними, оскільки позивач жодних вимог законодавства про працю України не порушував. Зокрема, зазначив, що на правовідносини між позивачем та працівником ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) поширюються норми Цивільного кодексу України, адже між ними був укладений цивільно-правовий договір про виконання робіт по ремонту електроосвітлення, а також супутніх робіт, який нікчемним чи недійсним не визнавався. З огляду на предмет та умови вказаного цивільно-правового договору, позивач вважав, що обов'язок укладення трудового договору у нього відсутній, а тому висновки про порушення ТОВ "Захід-Сервіс" ч.1 ст.21 та ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України є безпідставними та протиправними. За таких обставин, позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду. Відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 22.04.2019 о 09:15 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечував проти їх задоволення. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що інспекційне відвідування позивача здійснено на виконання та у рамках чинного законодавства, з дотриманням визначеної законом процедури. Вказав про те, що під час інспекційного відвідування було виявлено ОСОБА_1, який здійснював ремонт водяного опалення на підприємстві та пояснив, що працює в ТОВ "Захід-Сервіс" на посаді слюсаря майже один рік. Відповідач вважав, що надана позивачем цивільно-правова угода з ОСОБА_1 не підтверджує відсутність трудових відносин з даною особою. Зазначив, що з характеру виконуваної роботи слідує, що вона відноситься до роботи підвищеної небезпеки та не може виконуватись особою без спеціального дозволу. Виконавець, що здійснює роботу на умовах цивільно-правового договору не є суб'єктом отримання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки. Крім того, наголошував, що особа, яка виконує роботу на умовах цивільно-правового договору, не може мати права на відпустку, ця особа не є працівником та не може вважатися такою, що перебуває у відпустці за власний рахунок в разі невиконання покладених на неї функцій або відсутності на роботі. Враховуючи зазначене, вважав, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений законом, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю (а.с.39-41).

Ухвалою суду від 18.04.2019 підготовче засідання відкладено до 13.05.2019 до 09:15 год.

Ухвалою суду від 13.05.2019 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 29.05.2019 о 14:15 год.

У судовому засіданні 29.05.2019 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.05.2019 просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, з'ясувавши всі обставини, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Управління Держпраці у Рівненській області від 25.02.2019 №321 (а.с.43) та направлення на інспекційне відвідування від 25.02.2019 №252-Н/09/27 (а.с.42) у період з 26.02.2019 по 27.02.2019 було проведено інспекційне відвідування ТОВ "Захід-Сервіс".

За результатами інспекційного відвідування 27.02.2019 інспектором праці відповідача складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №РВ180/949/АВ (далі - Акт інспекційного відвідування) (а.с.17-24).

Відповідно до опису виявлених порушень Акта інспекційного відвідування позивачем допущено порушення:

- вимог ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю України, не укладено трудовий договір між ТОВ "Захід-Сервіс" та ОСОБА_1, за яким працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін;

- вимог ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України, ТОВ "Захід-Сервіс" допущено до роботи ОСОБА_1 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а.с.18-19).

Акт інспекційного відвідування підписано позивачем та отримано один його примірник - 27.02.2019.

Не погоджуючись з висновками Акта інспекційного відвідування, позивач 04.03.2019 подав письмові заперечення, за результатами розгляду яких 06.03.2019 відповідач надав відповідь №04-16/1174. Відповідно до змісту вказаної відповіді аргументи, наведені в запереченні не спростовують порушення, викладені в Акті інспекційного відвідування (а.с.20-24).

07.03.2019 інспектором праці відповідача складено Припис про усунення виявлених порушень №РВ180/949/АВ/П, яким позивача зобов'язано усунути порушення вимог ч.1 ст.21 та ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України у строк до 18.03.2019 (а.с.26,44).

Також, з матеріалів справи судом встановлено, що за результатами Акта інспекційного відвідування 07.03.2019 відповідачем прийнято рішення №РВ180/949/АВ/П/ПТ/ТД щодо розгляду справи про накладення штрафу на 21.03.2019, відповідно до ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України, в якому позивачу запропоновано взяти участь у розгляді справи та попереджено, що у випадку нез'явлення таку справу буде розглянуто без його участі (а.с.55-56) .

За результатами розгляду клопотання про відкладення розгляду справи, 21.03.2019 відповідачем прийнято рішення №РВ180/949/АВ/П/ПТ/ТД щодо розгляду справи про накладення штрафу - 28.03.2019 (а.с.57-58).

26.03.2019 ТОВ "Захід-Сервіс" звернулося до Управління Держпраці у Рівненській області з заявою, якою долучав до матеріалів справи додаткові документи та просив врахувати їх про розгляді справи: копію посвідчення про підвищення кваліфікації ОСОБА_1 від 29.08.1991 №596, копію диплома спеціаліста ОСОБА_1 від 30.06.1993 №20691,копію трудової книжки ОСОБА_1 БТ-ІІ 1611812, копії посвідчень ОСОБА_1 від 06.02.2018 №02-04/16, від 07.02.2019 №02-04/16, копію свідоцтва серія РВ №0201 про проходження ОСОБА_1 курсу навчання електромонтера ОПС, копію картки ОСОБА_1, як працівника ТзОВ "ОПТЕХ", який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду та копію його медичної довідки, як працівника ТзОВ "ОПТЕХ", від 14.02.2019 №65/19, копію протоколу психофізіологічного обстеження від 12.02.2019, копію висновку психофізіологічної експертизи ОСОБА_1, як працівника ТзОВ "ОПТЕХ", про відповідність професійним вимогам до виконання робіт підвищеної небезпеки та тих, що потребують професійного добору №18-1722/23674 від 12.02.2019 (а.с.59-70).

Також в матеріалах справи міститься повідомлення про прийняття ОСОБА_1 на роботу в ТзОВ "ОПТЕХ" від 20.02.2019 (а.с.85).

Відповідно до акту від 28.02.2019 про виконання ОСОБА_1 та приймання ТОВ "Захід-Сервіс" робіт: заміна автоматичних вимикачів, заміна світильника освітлення, прокладання кабелю в короб-канал. В даному акті вказано, що винагорода за виконані роботи складає 1000,00 грн. (а.с.71).

Згідно з відомістю на виплату готівки №*-00000006 за лютий 2019 року ОСОБА_1 виплачені кошти у сумі 805,00 грн. (а.с.72).

28.03.2019 відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № РВ180/949/000081/ТД-ФС у сумі 125 190, 00 грн. за порушення вимог ч.1 ст.21, ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України (а.с.75-76).

28.03.2019 відповідач надіслав позивачеві лист за 16-11/1591 про результати розгляду справи разом з постановою про накладення штрафу уповноваженими особами від 28.03.2019 № РВ180/949/000081/ТД-ФС (а.с.74).

Не погоджуючись з приписом про усунення виявлених порушень та постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Управління Держпраці у Рівненській області щодо проведення перевірок передбачені Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 №386, Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Положенням про Управління праці у Рівненській області, затвердженим наказом Державної служби України з питань праці від 22.06.2017 №75, Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295(далі - Порядок №295).

Згідно з Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пп.7 п. 6 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №386, Держпраця України з метою організації своєї діяльності має право видавати в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Також, повноваження, права та обов'язки державних інспекторів Держпраці та територіальних державних управлінь визначені, крім загальних законів, Конвенціями Міжнародної організації праці, ратифікованих Законами України "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" від 08.09.2004 № 1985-ІV та "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві" від 08.09.2004 № 1986-ІV.

Згідно з приписами п.2,3 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Пунктом 19 Порядку №295 передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Відповідно до п.21 Порядку №295,якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України "Про військовий обов'язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч.3, 4 ст.265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 7 статті 265 КЗпП України передбачено, що сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок №509).

Відповідно до п. 2 Порядку №509штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач при проведенні інспекційного відвідування позивача з питань додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також при винесенні спірних постанови та припису діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. З цим погодився позивач, оскільки не оскаржує спірні рішення з цих підстав.

Позовні вимоги ТОВ "Захист-Сервіс" обґрунтовані тим, що з ОСОБА_1 правомірно укладено цивільно-правовий договір на виконання робіт, а відтак висновки контролюючого органу щодо наявності ознак трудового договору у роботах, які він виконував, є безпідставними.

Надаючи оцінку цим обставинам, суд зазначає таке.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає КЗпП України.

Так, КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст.1 КЗпП України).

У відповідності до ч. 1 ст. 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Верховний Суд України у пункті 7 постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Частинами 1, 3 ст. 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина 1 статті 23 КЗпП України передбачає, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

У відповідності до ст. 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З аналізу наведених норм слідує, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Висновки аналогічного характеру містяться у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 822/723/17, від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а.

Отже, розмежування цивільно-правових і трудових договорів за критерієм їх предмета (об'єкта) полягає у тому, що, якщо фізична особа взяла на себе обов'язок передати замовнику результат роботи, яку вона самостійно організовує та виконує на власний ризик, за відсутності контролю за процесом виконання з боку замовника - це договір підряду або інший цивільно-правовий договір. У разі, якщо громадянин виконує роботу за умов керівництва та контролю іншої сторони, що прийняла на себе обов'язок організувати працю, одержала право давати вказівки щодо послідовності проведення робіт, то це трудовий договір, адже підрядник не виконує роботу на свій ризик, а погоджує свою діяльність з роботодавцем, якого більше цікавить не результат праці, а власне праця працівника на конкретній ділянці та в обумовлений час у процесі виробництва.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2019 між ТОВ "Захист-Сервіс" (Замовник) та ОСОБА_1 (Виконавець) укладено цивільно-правову угоду на виконання певної роботи, яку було надано інспектору праці під час проведення інспекційного відвідування (а.с.27-28, 45-46; далі - Угода).

Відповідно до п.1.1. Угоди Замовник в порядку та на умовах, визначених даною Угодою, доручає Виконавцеві, а Виконавець бере на себе зобов'язання виконувати роботу по ремонту електроосвітлення, а також виконувати супутні роботи, що необхідні для успішного виконання основної роботи.

Відповідно до вимог п.6 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1107 (далі - Порядок №1107)дозвіл за відповідною формою видається: роботодавцеві - на виконання робіт підвищеної небезпеки або на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Враховуючи, що виконувана ОСОБА_1 робота з ремонту електроосвітлення згідно з актом від 28.02.2019: заміна автоматичних вимикачів, заміна світильника освітлення, прокладання кабелю в короб-канал, у відповідності до приписів Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 №15, відноситься до роботи підвищеної небезпеки, то її виконання вимагає оформлення вказаного дозволу.

Проте, Порядком №1107 до суб'єктів отримання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки виконавця, що здійснює роботу на умовах цивільно-правового договору, не віднесено.

Крім того, як встановлено судом, крім ремонту електроосвітлення п.1.1 Угоди передбачено виконання ОСОБА_1 супутніх робіт, а п.4.3. Угоди визначено, що при виконанні супутніх робіт не пов'язаних з виконанням основної роботи їх оплата проводиться, якщо такі роботи проводились за домовленістю Сторін. Їх виконання враховується при складанні Актів здачі-приймання виконаної роботи, що підписуються Сторонами відповідно до п.3.1. даної Угоди.

Разом з тим, перелік супутніх робіт, які зобов'язується виконувати ОСОБА_1 даною Угодою не конкретизовано та не визначено, які саме послуги повинні були надаватись у розумінні їх обсягу у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню та можуть бути відображені в актах їх приймання, відповідно до вимог цивільного законодавства.

Як вже зазначалось судом, основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Як встановлено судом, п.2.1.Угоди передбачено, що Виконавець, зокрема, зобов'язаний сумлінно, якісно, власними силами і засобами виконувати усі покладені на нього роботи, визначені в п.1.1. даної Угоди, в обсягах і у строки, що передбачені замовником і здати(вати) належно виконані ним роботи Замовнику, відповідно до розділу 3 даної угоди.

Пунктом 3.1. Угоди передбачено, що по виконанні роботи, або частини об'єму роботи, відповідно до у п.1.1 даної Угоди, Виконавець зобов'язується подати замовникові для підписання Акт здачі-приймання виконаної роботи, а Замовник зобов'язується прийняти належним чином виконану роботу і підписати Акт здачі-приймання виконаної робот не пізніше ніж в 5-денний термін з дня подання йому Виконавцем вказаного документу.

Згідно з п.4.0. вартість робіт, що доручається за даним цивільно-правовим договором є договірною і складає 1000,00 грн.

При цьому, судом встановлено, що згідно з п.2.2. Угоди Замовник зобов'язаний та має право, зокрема, визначити і передати Виконавцю місце виконання робіт, визначених у п.1.1. даної Угоди та забезпечити Виконавця всіма необхідними засобами, устаткуванням та матеріалами для виконання роботи; прийняти та оплатити Виконавцю виконані ним роботи, визначені у п.1.1. даної Угоди, в розмірах і в строки, встановлені відповідно до розділів 3,4 даної угоди; здійснювати контроль за ходом робіт, що виконуються Виконавцем.

Також з п.6.2. та п.6.3. Угоди судом встановлено, що Виконавець виконує роботу на свій ризик. Виконавець не підлягає під дію внутрішнього трудового розпорядку Замовника, однак зобов'язаний узгоджувати із Замовником організацію своєї роботи, а також зобов'язаний виконувати вказівки щодо виконання роботи в певний час та строки у випадку коли від цього залежить виконання роботи працівниками чи підрядниками Замовника.

Якщо виконання роботи покладеної на Виконавця, відповідно до п.1.1. Угоди, пов'язано з обслуговуванням матеріальних цінностей, або така необхідність з'явиться в процесі виконання робіт, з Виконавцем може бути укладено Договір (угоду) про повну матеріальну відповідальність.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 виконував роботу за умов керівництва та контролю ТОВ "Захист-Сервіс", що прийняв на себе обов'язок організувати працю, одержав право давати вказівки щодо послідовності проведення робіт працівником, тобто здійснював забезпечення належного процесу праці, без конкретно визначеного результату такої праці.

Крім того, відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Тобто, матеріальна відповідальність властива для трудових, а не цивільно-правових відносин.

Пунктами 4.4., 4.5. Угоди передбачено, що в період коли Виконавець не виконує покладених на нього функцій, або відсутній на роботі з невідомих причин він вважається таким, що перебуває у відпустці за власний рахунок.

Державні гарантії права на відпустку та умови їх надання встановлені Законом України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Надання відпустки особі, яка працює за цивільно-правовим договором чинним законодавством не передбачено.

Також, як встановлено судом, п.6.4.Угоди визначено, що при укладенні Угоди Виконавцем подаються Замовнику паспорт, трудова книжка, документ про освіту (кваліфікацію), якщо робота потребує фахової підготовки, ідентифікаційний код. Ненадання даних документів може бути підставою для відмови в укладенні Угоди.

Разом з тим, подання вказаних документів прямо передбачено КЗпП України, у ч.2 ст.24 якого визначено, що при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Згідно звимогамист.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Тобто, особа, яка виконує роботу на умовах цивільно-правового договору не є працівником і на неї не поширюється дія трудового законодавства.

Відповідно, при укладенні такого договору Виконавцеві не потрібно надавати Замовнику трудову книжку, окрім того, її ненадання не може бути підставою для відмови в укладенні цивільно-правової угоди.

На переконання суду, наведені обставини в їх сукупності підтверджують наявність трудових правовідносин між ОСОБА_1 та ТОВ "Захист-Сервіс".

Надані представником позивача докази про наявність трудових відносин ОСОБА_1 з ТзОВ "ОПТЕХ" не спростовують наявність трудових відносин з ТОВ "Захист-Сервіс". На час проведення інспекційного відвідування позивачем не було надано документів, що спростовували б висновки Акту інспекційного відвідування.

Крім того, ОСОБА_1 особисто підтвердив факт допуску до роботи у ТОВ "Захист-Сервіс", що зафіксовано в Акті інспекційного відвідування та не спростовано стороною позивача.

Суд враховує, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Висновок аналогічного характеру міститься у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування у яких покладено на останнього.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що стороною відповідача повністю доведена правомірність своїх дій та прийнятих припису і постанови, а стороною позивача не доведена обґрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні позову суд відмовляє повністю.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Захист-Сервіс" (вул.Курчатова, б.46 а, м.Рівне, 33018; ) до Управління Держпраці у Рівненській області (вул.Лермонтова, 7, м.Рівне, 33028; ) про визнання протиправним та скасування припису про усунення виявлених порушень від 07.03.2019 №РВ180/949/АВ/П та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.03.2019 №РВ180/949/000081/ТД-ФС - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 05 червня 2019 року.

Суддя Борискін С.А.