Справа № 420/5364/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 р.м. ОдесаСправа № 420/5364/18
Головуючий в І інстанції: Марин П.П.

Дата та місце ухвалення рішення: 08.02.2019 р.

Місце ухвалення: м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача -Шеметенко Л.П.
судді -Стас Л.В.
судді -Турецької І.О.
за участю секретаря - Недашковської Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про скасування рішення Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 30 липня 2018 року № 94 та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як матері інваліда з дитинства.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на необґрунтованість висновків відповідача про відсутність у неї необхідного 15-річного стажу роботи для призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, з огляду на те, що відповідачем неправомірно не враховано у стаж її роботи період догляду за дитиною-інвалідом.

Позивач зазначає, що її страховий стаж сукупно складає 17 років та 19 днів, що дає їй право на дострокове призначення пенсії за віком, а тому прийняте відповідачем рішення про відмову у призначенні їй пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилався на те, що рішення від 30 липня 2018 року № 94 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, прийнято Суворовським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі у відповідності до вимог чинного законодавства, є правомірним та обґрунтованим.

Апелянт зазначив, що у позивача відсутній необхідний для дострокового призначення зазначеного виду пенсії страховий стаж, з огляду на те, що до страхового стажу не зараховано час догляду за дитиною-інвалідом з 08.09.1997 року по 08.09.2001 року, оскільки позивачем не надано документів, що засвідчують перебування на інвалідності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач зазначив, що ОСОБА_2 вперше встановлено інвалідність 22.09.2004 року, а тому, на думку апелянта, відсутні підстави для зарахування періоду, що передує цій даті до страхового стажу позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки ЛКК №537 (а.с.16) та довідки до акту МСЕК серії 10 ААВ №804400 від 22.08.2014 року (а.с.17) ОСОБА_2 визнано інвалідом з дитинства, встановлено безстроково ІІІ групу інвалідності.

07.03.2017 року, ОСОБА_1 звернулась до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства (а.с.34).

Рішенням Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі від 19.05.2017 року № 78 позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач оскаржила його до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.02.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Однак, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2018 року скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01.02.2018 року та частково задоволено позов ОСОБА_1 Визнано протиправним та скасовано рішення Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі від 19.05.2017 року № 78 та зобов`язано Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2018 року Суворовським об`єднаним УПФУ в м.Одесі 30.07.2018 року було повторно розглянуто заяву позивача від 07.03.2017 року щодо призначення пенсії за віком.

За результатом розгляду даної заяви, Суворовським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Одесі, 30.07.2018 року прийнято рішення №94, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу роботи 15 років.

Відповідачем зазначено, що страховий стаж роботи ОСОБА_1 складає 11 років 1 місяць 4 дні. До страхового стажу не зараховано період з 08.09.1997 року по 08.09.2001 року, оскільки у зазначений період донька позивача - ОСОБА_2 , 1994 року народження, не була визнана дитиною інвалідом. Донці позивача вперше встановлено інвалідність 22.09.2004 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, ОСОБА_1 оскаржила його до суду першої інстанції, посилаючись на його протиправність.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно консультативного висновку ЛКК обласної дитячої клінічної лікарні від 14.02.2018 року № 12 встановлено, що захворювання доньки позивача, яке призвело до інвалідності, мало місце до шестирічного віку, що надає право на визнання ОСОБА_2 дитиною-інвалідом з дитинства, а також встановлено, що позивач здійснювала догляд за своєю донькою протягом всього часу з народження. Зазначене, на думку суду першої інстанції, свідчить про безпідставність незарахування відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 . періоду догляду за донькою з 08.09.1997 року по 08.09.2001 року.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з абз.4 п.3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Згідно з п.п. 2.17 та 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, ОСОБА_1 були надані, зокрема: копія трудової книжки серії НОМЕР_2 ; копія диплому про навчання; копія свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2 ; виписка із рішення ВКК від 06.12.2016 №537, акт опитування свідків від 29.03.2017 року КП ЖСК «Пересипський», у підтвердження факту виховання позивачем доньки.

У виписці із рішення ЛКК від 06.12.2016 року №537 зазначено, що згідно висновку ЛКК дитина ОСОБА_2 має медичні показання для встановлення їй статусу дитина-інвалід до шестилітнього віку (а.с. 16).

Крім того, в ході розгляду даної справи позивачем також було надано консультативний висновок ЛКК обласної дитячої клінічної лікарні від 14.02.2018 року №12, згідно якого захворювання ОСОБА_2 , що призвело до інвалідності, мало місце до 6-річного віку та дає право на визнання дитини інвалідом дитинства (а.с.20).

Спірним в даному випадку є питання наявності у позивача необхідного для призначення пенсії за віком 15-річного стажу роботи.

Згідно пояснень відповідача, викладених у відзиві на позов та в апеляційній скарзі, встановлено, що до страхового стажу ОСОБА_1 управлінням було зараховано періоди: з 05.09.1986 року по 08.10.1993 року (період роботи позивача згідно трудової книжки); з 08.09.1994 року по 07.09.1997 року (час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж досягнення кожною дитиною 3-річного віку); з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року (згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку). Зарахування зазначених періодів становить 11 років 1 місяць 4 дні страхового стажу.

До страхового стажу позивача не був зарахований період з 08.09.1997 року по 08.09.2001 року, оскільки у зазначений період донька позивача не була визнана дитиною-інвалідом, а інвалідність встановлено 22.09.2004 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно п. «є» ч. 3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Згідно п. 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, час догляду за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі:

акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду;

документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів I групи і дітей інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).

Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.

У постанові від 15.05.2019 року у справі № 330/2181/16-а (2-а/330/36/2016) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначення терміну «інвалід з дитинства» не міститься ані в Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», ані в Законі України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю». При цьому за змісту абз. 2 п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317), інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з п. 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Зі змісту абзацу 4 пункту 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV вбачається, що пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.

Отже, для призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Непрямим підтвердженням цього є встановлена ч. 6 ст. 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість, за відсутності медичних показань до догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.

Відповідно до ч. 12 ст. 7 Закону № 2961-ІV Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року № 917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Тобто такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону № 1058-IV.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Тобто при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття «інваліда з дитинства», а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

Як вже зазначалось, в даному випадку при зверненні позивача за призначенням пенсії, нею був наданий до Суворовського об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі висновок ЛКК №537 від 06.12.2016 року про те, що її донька - ОСОБА_2 має медичні показання для присвоєння їй статусу дитини-інваліда до 6-річного віку.

Ще одним підтвердженням того, що захворювання доньки позивача, яке призвело до інвалідності мало місце до шестирічного віку, є консультативний висновок ЛКК обласної дитячої клінічної лікарні від 14.02.2018 року №12.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що наданими позивачем медичними документами, зокрема, медичними висновками, підтверджено, що її донька є дитиною-інвалідом з дитинства та мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку.

З огляду на зазначене, та враховуючи положення п. 10 Порядку № 637 щодо документів, якими підтверджується перебування на інвалідності, посилання апелянта на те, що позивачем не надано документів, що засвідчують перебування її доньки на інвалідності є необґрунтованим та безпідставним.

Факт догляду ОСОБА_1 за донькою - ОСОБА_2 , та перебувала на її утриманні, підтверджується актом опитування свідків від 29.03.2017 року КП ЖСК «Пересипський» (а.с.19).

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірний період з 08.09.1997 року по 08.09.2001 року, відповідно до п. «є» ч. 3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», повинен бути зарахований до стажу роботи позивача.

З урахуванням встановлених в ході розгляду даної справи обставин, колегія суддів вважає, що позивачем було дотримано при зверненні до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення пенсії умови абз.4 п.3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому вона має право на призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, у зв`язку чим прийняте відповідачем рішення від 30 липня 2018 року № 94 є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, за встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 31.05.2019 р.

Суддя - доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька