Справа № 620/4299/18
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 червня 2019 року
Київ
справа № 620/4299/18
провадження № К/9901/15731/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Смоковича М. І.,
суддів: Губської О. А., Калашнікової О. В.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації,
в с т а н о в и в :
3 червня 2019 року зазначена скарга надійшла до суду касаційної інстанції.
З матеріалів касаційної скарги й ухвалених у цій справі судових рішень убачається таке.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо несвоєчасного забезпечення речовим майном за весь період проходження військової служби та нарахування грошової компенсації за не отримане речове майно з 13 січня 2004 року по 14 грудня 2016 року на час виключення зі списків особового складу загону та стягнення з відповідача грошової компенсації за неотримане речове майно за весь час проходження військової служби за контрактом.
Чернігівський окружний адміністративний суд ухвалою від 11 березня 2019 року залишив позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.
Позивач оскаржив цю ухвалу в апеляційному порядку.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10 квітня 2019 року залишив указану апеляційну скаргу без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в частині необхідності надання документу про сплату судового збору.
Цією ж ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання апелянта про звільнення від сплати судового збору, дійшовши висновку, що позивач не є суб`єктом, на якого поширюється дія пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
При цьому, з посиланням на норми Закону України «Про судовий збір» і Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», суд визначив ставку судового збору на рівні 1921,00 гривень.
На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений судом строк скаржник подав до суду апеляційної інстанції документ про сплату судового збору в розмірі 1057,20 гривень.
Ухвалою від 25 квітня 2019 року Шостий апеляційний адміністративний суд повернув апелянтові зазначену апеляційну скаргу на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в касаційному порядку.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи доводи касаційної скарги на предмет обґрунтованості, Верховний Суд зазначає таке.
Так, повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із невиконання апелянтом вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху в частині сплати судового збору.
За змістом пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.
Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
За правилами пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, в установлений судом строк, вона повертається позивачеві.
Щодо доводів касаційної скарги про те, що позивач є звільненим від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» слід зазначити таке.
Згідно зі указаною нормою, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Як установлено в постановленій у цій справі ухвалі Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року, 14 грудня 2016 року на підставі наказу № 287-ос начальника Чернігівського прикордонного загону позивача виключено зі списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення.
Відтак, на момент звернення з апеляційною скаргою скаржник не був військовослужбовцем та, відповідно, не належав до визначених пунктом 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суб`єктів, які звільненні від сплати судового збору.
Аналогічний висновок щодо застосування вказаних норм права наведено в постанові Верховного Суду від 6 грудня 2018 року у справі № 522/8827/17.
До того ж, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про неправильне обчислення судом апеляційної інстанції розміру судового збору.
Так, підпунктом 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду, встановлена на рівні одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Під дію цієї норми підпадають, зокрема, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, визначені у частині першій статті 294 КАС України.
Своєю чергою, за змістом статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» станом на 1 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1921,00 гривень.
Зважаючи на викладене, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу з підстав не усунення недоліків скарги, вірно застосував положення пункту 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 298 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини другої цієї ж статті у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій статті 328 КАС України, який включає й ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у справі № 620/4299/18 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді О. А. Губська

О. В. Калашнікова